СЕРИТО Рене Шато Дистрибусьон представя
През Първата световна призори, над фронтовата линия
ЖАН-ПОЛ БЕЛМОНДО
във филма
А С Ъ Т Н А А С О В Е Т Е (1982)
режисьор ЖЕРАР УРИ
сценарий и диалози ЖЕРАР УРИ и ДАНИЕЛ ТОМПСЪН
музика ВЛАДИМИР КОЗМА
участват МАРИ ФРАНС ПИЗИЕ
ФРАНК ХОФМАН
ГЮНТЕР МАЙСНЕР БЕНО ЩЕРЦЕНБАХ в ролята на детето - РАШИД ФЕРАШ
оператор КСАВЕР ШВАРЦЕНБЕРГЕР
филмът е френско-германска копродукция
Стреляй по швабата!
Свали го!
Давай, давай.
Свали тоя лайнян французин!
Излез му отстрани. Да, отстрани.
3 години в кал, студ и глад в 16-ти полк на Баварската пехота,
изтърпях всичко това за своето отечество,
но това вече е нетърпимо, ефрейтор Хитлер!!
Тъй вярно! Нетърпимо, оберлейтенант Розенблум.
Но точно заради вас, ефрейтор Хитлер,
е вече съвсем нетърпимо!
Розенблум!
Проклета свиньо!
Виж, Адолф.
Капитан Кавалье, с К, нали, като "КРАЙ"?
Не, с Г, като "глупак".
Изтипосали сте красиви малки черни кръстчета,
вместо да изрисувате кокардата си в синьо, бяло, червено, на моя Фокер.
- Мойта 30-та победа на твоя Фокер? - Аз бях този, който ви победих.
Какви ги говориш! Нищо й няма на мойта бракма.
Е, вярно, малко грубо я приземих, но това е всичко.
Виж мотора...
Без грешка, а? И при това се чувствам идеално. А я се виж ти.
Крилата ти са счупени, ръката също. Навоюва се, осакатен си.
Нямаше и 5 минути и те победих. Бедничкият!
И сега кой ще завърши войната в инвалидна количка,
бутана от чаровна медсестра французойка?
А кой си мислеше да завърши войната за 3 години
като щастлив войник, вместо в лагер,
където ще го закарам?
- Шегуваш ли се? - Движение.
Пожали себе си. Стой. В цивилния живот съм боксьор.
- Значи отказваш да се биеш? - Добре. Виж сега.
Хайде, давай.
Чакай.
Ех, че тъпаци.
Благодаря.
По дяволите, по какво стрелят, да ги пита човек.
20 ГОДИНИ ПО-КЪСНО август 1936
По-активно, по-активно с лявата. Да.
Стой далеч от въжетата.
Ъперкът.
Великолепно.
По-активно с лявата, Мишло.
Почти си спечелил. Той е твой.
- Простете. - Кретен!
ЗАПАЗЕНО
Вижте задника й.
- Защо се смееш? - Подушвам победата, Роже.
Смея се, защото знам, че ти си по-силен. В кърпа ти е вързан.
Давай! И мисли за Олимпийските игри.
Трети рунд.
Победител: Мишло.
- Колко са тази вечер? - 120 куверта. Без твоите гости.
Идеално.
- А само така, а? - Победихме негрото, е!
Не беше леко да го победи.
Особено край въжетата.
Мислех, че ще седне в скута на някого от публиката.
Престори се на победен и хоп...
Ужасно съжалявам.
- И дори го направихте нарочно. - Ами, да, тоест не...
Пия за чуждите спортисти,
които отказват да отидат на Олимпиадата в Берлин.
За онези смели атлети, които няма да маршируват следващата седмица
пред канцлера Хитлер и да го поздравяват по нацистки.
Не разбрах добре. Какво казахте?
Аз? Нищо. Аз нищо не съм казал.
Е, един нацистки поздрав, какво толкова. И римляните са поздравявали така.
Да не отговаряме на провокациите на тази мадама.
Единствено спечелените за Франция медали имат значение.
Въпреки това Люсиен, боксьорите ми и аз
в никакъв случай няма да дефилираме пред Хитлер.
Не започвай пак, Жо. Върши си работата.
Не смесвай спорта с политиката. - А Хитлер не ги ли смесва?
Не, Люсиен, съжалявам,
но вашият Олимпийски комитет трябваше да откаже участие
в състезание, организирано от режим, който петни олимпийските принципи.
Целият свят отива в Берлин. И дори в немските тимове има евреи.
Само двама от общо 427 и при това нито един боксьор.
Че защо, не ти ли стига, че бихме евреите на фронта?
Стига с тези глупости за игрите.
Да празнуваме за Мишло. За твоята победа, Роже.
Пиер, обажда се Ж. Б.
Привет, Коко. Имам добри вести за теб.
Имаме отговор от Гьобелс. Интервюто с Хитлер е уредено.
Ще се състои след 3 дни в Берлин.
Прекрасно.
Как мина тази вечер?
Искаш ли да ти кажа нещо за първа страница?
Той сам се набута и то с двата крака.
Слушам те, Коко!
Добре, диктувам. Заглавие:
"Олимпийските игри - един бъдещ скандал".
Господа, подредете се за снимката, ако обичате.
Не се движете и усмивка.
Благодаря.
- Мосю, може ли автограф? - Ей, момчета.
- Как се казваш? - Симон.
Моят приятел Симон иска автограф. Айде, почвайте.
- Колко си голям? - 10.
Хей, Жо!
Видя ли това?
Жо Кавалье, известният треньор на френския тим, разкри сърцето си.
Отказва на френските спортисти да дефилират и да поздравят Хитлер.
И ти си мислеше, че това ще мине? Повече никакви изявления за пресата.
Сега в Берлин ще ме посрещнат с гнили домати, защото не си си държал езика.
- Но аз не познавам този журналист. - Значи просто е добре информиран.
Успокой се, Люсиен, че да не ти завра аз един домат.
Добре де. Разбира се. Но се сърди на себе си.
- Знаете ли кой е този Ж. Б.? - Не, изобщо.
Ако можех да го пипна...
Написано като с краката, все едно пеленаче го е съчинявало.
Няма смисъл да четете. Нещо искате ли? - Не, благодаря.
- За Берлин? - Да.
- За игрите? - Не точно.
Заради мъж?
- Моля? - Пътувате заради мъж?
- Да! - Красив ли е?
Не е лош.
- Силен ли е? - Не бих го нарекла точно такъв.
Бих го нарекла впечатляващ, бунтар, агресивен. Но силен, определено не.
- Французин или германец? - Това разпит ли е? Германец.
- Значи рус. - Брюнет и с мустачки.
- О, не, пак ли за него. - Познахте.
- Тогава следва идиотският въпрос... - Става въпрос за работа.
И въпросният мъж изобщо не е мой тип.
- А кой е вашият тип? - Падам си по непохватни мъже.
Големи, силни, със светли очи...
пълни устни и нос, който е... - Чупен?
...как да кажа... - Чупен.
И малко закръглен. И пълен с комплекси.
Аз нямам комплекси.
За превъзходство - да. А вашият тип жена?
- Ами тя трябва... Какво искаш сега? - Искам вашият автограф.
Не сега, момчето ми. По-късно.
Довечера в Берлин? В бирария Рези или Руф Гарден?
Или при Сиро, край езерото?
Във влака чета вестници, писани с краката
и говоря с разни изключително остроумни непознати,
но пристигна ли на местоназначението,
проявявам изключително прецизен избор относно партньора за маса.
А най-вече за леглото. Приятна вечер.
Помниш ли Алварес, Каталонската надувка? Минал е към републиканците.
Идва Жо. Цигарите!
Пак тютюн, Боже мой. Нямаше ме само 5 минути!
И затвори прозореца, че всички ще настинем.
- Пак ли ти! Какво искаш? - Фон Рихтхофен, познавате ли го?
Да, но не лично. Какво имаш предвид?
А Фон Бекман?
А, Фон Бекман ми е приятел. Давай тая химикалка.
Паспортите, ако обичате.
Това е мойта бракма. Откъде намери тази снимка?
От един шоколад. И вашата снимка, вижте.
Бръчките ви отиват. Подпишете тук.
Симон, от Франция ли си?
Германия. Но имам френски братовчеди.
И всяка ваканция през юли съм при тях.
Кажете, ще мога ли да отида на Олимпийските игри?
Ще ми намерите ли билет?
Паспорта ви, моля!
Нунжесер, Фонк... и Навар. В добра компания съм.
Евреин?
Да.
Внимание, внимание. Гара Берлин.
Олимпийски влак № 2350 от Париж, на трети коловоз.
Моля, стойте на дистанция от релсите.
ОЛИМПИА празник на народите 16-ти олимпийски дни
- Спортистите веднага в автобусите. - Естествено.
Тук все едно съм в казарма.
Роштен, вдигане на тежести. Мишло, боксьор. Давай, давай.
Жо, мърдай, по-живо!
Сам ще се оправя до хотела.
Хайде, сам съм, ще ви закарам.
Не, мил сте, но ще ме вземат. Пък и той е с мен.
Останах с впечатление, че сте го забравил.
Ами ще вземем и него. Ще бъда с боксьорите си.
И искате и мен ли да вземете?
- Фройлайн Белкур? - Да. Това е моята кола.
Тръгвам. Благодаря за малкия.
Къде са родителите ти?
Мъртви са.
Какво?
Откога? - Бил съм на 2.
А, добре.
Исках да кажа...
...е, все някой друг се грижи за теб?
Живея с дядо и баба. На Висембургщрасе... 5.
И сега?
- Трябваше тук да ме посрещнат. - Почакай още, сигурно ще дойдат.
Защото аз...
Далеч ли е Висембургщрасе? - Не е за ходене пеша.
Хайде. Добре. Да вървим.
Ето го. На ъгъла.
Осветеният бутик е книжарницата на дядо ми.
Я виж, каква е тая суетня.
Страх ме е. Това е полицията.
Стоп.
- Колко? - 2.40, моля.
Ти оставаш тук и никъде не мърдаш.
книжарница РОЗЕНБЛУМ
"Вълшебната планина" на Томас Ман, колко струва?
Забранена.
Забранена в Германия тази книга е. (развален френски)
- А Зола също ли е ферботен? - Да, Зола също ферботен.
- Брехт? - Забранен.
- Хемингуей? - Забранен.
- Фройд? - Забранен.
- Хитлер? - Забранен.
Не, това е "Моята борба".
Това е "Моята борба".
Евреин сте вие? Евреин вие приличате на!
- Съществителното е накрая. Като начало. - Какво?
Не е "Евреин вие приличате на!", а "Вие приличате на евреин!"
Ако ви кажа: "Идиот вие приличате на!"
Това не е правилен френски. Звучи добре, но не е правилно.
Хер комисар, не намерих нищо.
Телефонирай и предай, че сме приключили.
Вашите документи искам, моля, мосю?
Да си го навреш можеш, хер комисар.
Дръжте го.
Хайл Хитлер!
Пусни ме!
Ела, Симон. Симон, бързо.
Хер комисар, измъкнал се е.
Блокирайте всички пътища!
Спрете го!
Хер комисар!
Чух те, само да пипнем...
...тази свиня...
Ето го. Измъква се.
Този пламък, запален на Олимп от лъчите на Слънцето,
идва от Атина, през Белград, Будапеща и Виена в Берлин.
А!
Дръж. Ето така.
Бягай.
Хайде де, движение, за Бога. Хайде.
Хер комисар!
Хер комисар! Вижте това! - Какво е това?
Жорж Кавалье, френски тим по бокс.
От Мюнхен ще ви закараме в Бергхоф.
Поласкана съм, че Хитлер ще ме приеме в резиденцията си в Берхтесгаден.
Ще мога ли да направя снимки?
Не веднага. Доктор Гьобелс, нашият министър на пропагандата,
желае да се чуе с вас.
Именно той урежда всичко.
От него ще вземете и списъкът с въпросите,
които е разрешено да задавате на фюрера.
Съгласна съм с тези условия. Кога мога да го видя?
Веднага. Господин министърът ви очаква.
Осигурил е частен салон в хотел Сиро.
Частен салон!?
За да може да говорите на спокойствие.
Само че не го бях предвидила. Очаквам среща за вечеря.
С този господин.
Скъпи приятелю, вече се опасявах, че сте забравил за нашата вечеря.
Мосю Кавалье, треньор на нашите боксьори. Мосю Хамел, мосю Щайнер.
Но, скъпа приятелко, защо още не сте готова?
Нека ви обясня всичко, господа, това е стар френски обичай...
когато трябва да отидем на вечеря с дама, ние французите
завършваме деня по долни гащи.
А след това пийваме по едно, за да паднат задръжките преди вечерята.
Това е. Приятна вечер, мосю. Приятна вечер, мосю.
- Габриел... - Да?
Много, много се радвам да ви видя.
Ключът ми, моля, от стая 212.
Донесох чантата ти.
Ти как попадна тук?
- С тях. Те са отвън. - Кои са те?
Дядо, баба Рачел, леля Сара,
чичо Лазар, малката Ребека и чичо Моше.
- И къде ще ходите? - У дома. Онези вече си отидоха.
Но това е глупаво. Напълно са откачили.
Слушай, ще говоря с баба ти и дядо ти.
Ще ме почакате ли? - Не.
Късно е, ще лягам. До утре.
Жо Кавалье. Занесете багажа в стаята ми.
Е, идваш ли?
Бях командир на Адолф Хитлер по време на войната.
Ако се изправя пред Фюрера, ще му кажа:
Мой Фюрер, 1914-та, помните ли?
Лазар, моят малък син, е психиатър.
И каза, че Хитлер е,... какво беше, Лазар?
- Циклотимик с депресивна тенденция. - Какво?
Неуравновесен.
- Какво има? - Имате ли 2 легла?
- Да. Защо? - Мадам Розенблум, мосю?
Настанете се тук, ще сте натясно тримцата, но...
- Жо, ами аз! - Ти, заедно с Емил.
Аре, мърдай.
Чакай, де.
- Чел ли си го? - Лека нощ, деца.
- Ей, какво има? - Аз съм, Жо. Отвори.
- Какво искаш? - Излизай оттук.
- Мерси, мосю. - Много благодаря. - Благодаря много. - Благодаря много.
Няма защо. Лека нощ.
- Какво ти става? Напълно ли откачи? - Шшт. Ще ти обясня.
Това е въпрос на живот и смърт.
Това е семейството на малкия Розенблум.
Пет пари не давам за малкия Розенблум!
Кой е този малък Розенблум? - Ето го.
Привет, плувкини. Вижте, има малък проблем за тази нощ.
Вие... за него... - Това е въпрос на живот и смърт.
Мадмоазел Белкур? Габи?
Бихте ли приели за тази нощ едно безащитно сираче?
Естествено.
Ето. "Лека нощ, госпожо!" Отиваш да спиш при Мишло. Върви.
Извинете.
Обаждат се от Париж за вас, мадам Белкур, от вестник Пари-Миди.
Ало, Габи? Ало!
Ж. Б.? Ти ли си? Ало?
Ало?
Ало, сладкишче? Ало?
Пиер, ще ти се обадя.
Да, аз съм журналист. Аз написах онова "с краката".
Но нищо не си измислих. В статията ми са само вашите думи,
които казахте на масата онази вечер.
Думите от масата бяха предназначени за моите приятели.
А моята работа е да ходя на публични места и да слушам.
Ами няма що, браво. Хванахте натясно един шампион.
Ако това беше олимпийска дисциплина,
бихте спечелили златен медал.
По-добре си вървете в стаята.
Заклех се да пипна този вестникарски мухльо.
Казвам мухльо, защото мислех, че е мъж.
И дори си го представях: подпухнал, порочен, със свити очички.
И ще ти кажа какво щях да направя с вестника му.
Щях да му го навра в гърлото.
Уви, от всички удоволствия,
това е единственото невъзможно тази вечер.
За което най-много ще съжалявам.
Хер Кавалье, моля.
Вземете пример от американците, мосю Розенблум.
Да. Към Америка, веднага, при дъщеря ми в Бруклин.
А вие, Моше, чуйте ме добре, взимате таратайката и давате газ.
А магазина? Не мога да оставя магазина!?
Вече нямате магазин, мосю Розенблум.
Жо, Жо, чу ли! Току-що са ни дисквалифицирали.
Ще ни изхвърлят от Германия.
Кавалье.
- Докара ли колата? - Да, отпред е. Ето ключовете.
Дръж за момент.
Хер генерал.
Хер Кавалье.
Няколко въпроса на вас задам ще.
За нощес. Апропо.
За нощес?
Случило ли се е нещо нощес?
Ребека! Сара!
Дръжте се почтенно. Така може да се държите с вашите хора,
но не и с Кавалье.
Хер Генерал, дали Кавалие ви е приятел или не, ми е все едно.
Този човек вчера ме удари, и мойте сътрудници удари,
и една цяла книжарница разруши...
Внимавайте, хер Кавалье. В Германия ген. Фон Бекман той не е само.
ГЕСТАПО също тук е.
Хайде, Ото.
Копеле какво този полицай е, мислите ли не, хер генерал?
Жо,... ти не познаваш тези хора. Те са опасни.
Както за теб, така и за мен.
За теб! Какво пък ще ти направят.
Вземи, малкото ми момче. Това е за теб. Сувенир.
Виж се. Бяла кожа, профил на чиста Арийска раса.
Ти си ходеща реклама на нова Германия.
Още повече си герой на немското небе.
Какво повече, хер генерал!?
Вече няма неприкосновени. Две кафета, моля.
Какво става тук, Гюнтер? Какво става наистина?
Отчаян съм. Те са навсякъде.
Контролират целия свят. Дори артистите.
А когато в една страна управниците се стремят да контролират дори тях,
това е направо ужасно.
Стига бе. Имаш пари, ела в Париж.
Немец съм. Не искам да напускам родината.
Защо не разкарате този кретен?
Той е опасен тип. Нима не го виждате?
Мразя го.
Той представлява всичко, което ме кара да... как го казваше?
- Да се изповръщам. - Да. Но той направи и добри неща.
Ако не броим армията, която държи, за да ни сплашва, какво му е доброто?
И това не е малко.
48% от германците, 38 млн. души гласуваха за него.
И понеже 38 млн. са гласували за глупака, той вече не е глупак ли?
- Къде ми е колата? - Дадох да я карат Розенблум.
Кои са Розенблум?
- Мои приятели. Спокоен ли си? - Не. Не съм спокоен.
А, защото са евреи, затова ли?
Вие французите сте на всяко гърне мерудия, а?
Точно като вашият петел сте.
Животно твърде глупаво и твърде суетно.
- А орлите, по-умни ли са? - Ей, Жо, идваш ли?
Момент. Сега за една кола ли ще се караме.
След 48 часа ще обявиш, че колата ти е открадната
и ще я открият на пътя в планината, близо до Австрия,
и готово, край, баста. А ти ще си свършил добро дело.
- Идваш ли, де? - Не, няма да дойда.
Как така? Няма ли да дефилираш?
Ако имаш предвид това...
Heil, Hitler!! :)
ШВЕЦИЯ Дефилето започва,
ШВЕЦИЯ тържествено, великолепно, импозантно.
ВЕЛИКОБРИТАНИЯ 50 отбора от 50 нации
преминават през стадиона през вратите за маратона!
ГЪРЦИЯ
САЩ
АВСТРИЯ
ИТАЛИЯ
ФРАНЦИЯ А ето го и френският тим,
жънещ буря от аплаузи.
Любителите на политически сензации вероятно биха приписали това
на вдигнатите ръце на френските атлети,
жест, който германците сигурно са взели за хитлеристки поздрав.
Разбира се, това са глупости.
Какъв ли урок да очакваме от тази нова Германия,
която ни представя организационната си мощ
и вярата си в правилното възпитание на младежта, чрез спорта.
Обявявам
Берлинските Игри,
11-тата съвременна Олимпиада, 1936, за открити.
И ето политат ятата гълъби на мира,
които ще бъдат последвани от оръдейни залпове,
по заповед на самият Фюрер.
В края на първия ден вече ми телефонираха,
че са счупени предишните удивителни рекорди.
Но най-важното събитие в тази августовска неделя
бе дисциплината на негърът американец Джеси Оуенс.
на дистанция 100 м.
Той без никакво напрежение...
побеждава във финалното надбягване на третата серия, за 10.3 секунди.
Удължи лявата, Мишло. Нападай. Винаги нападай.
По-енергично с дясната!
Не допускай да те изтласка към въжетата. Добре. Лявата.
Лявата и веднага дясната.
Хайде де, протегни, протегни я, хайде. Така. По-бързо. Идеално.
Време! При теб?
- Лявата му все още е бавна. - Чу ли? Лявата ръка.
Хайде, Реймон, да се заемем.
Хайде, амиго. Лява, лява. Лява, горе.
Горе. Лява, лява. Лява, лява.
Хайде. Лява. По-енергично.
Хайде. И двете. Така. И двете. Горе. Лява.
Лява.
Сега отдясно.
Внимавай отляво.
Така. Нагоре. Нагоре. Чудесно.
По-силно, по-бързо. Така. Добре.
- Жо, стоп. - Морис, стана обяд. Тръгвам.
До 4 следобед - почивка, после в залата за тренировка.
- Е, къде отиваме? - Ще видиш.
Ако беше с такава машина, нямаше да те сваля.
Глупости, какви ги говориш. Аз бях този, който те свалих.
Не сме поумнели за 20 години. Но пък сме си останали млади.
- Великолепна машина. - Ако беше на Хитлер, да я е запалил.
Той мрази всичко, което е красиво.
Брак, Пикасо, Шагал, Киршнер.
Всичко, което обичам, Хитлер го ненавижда.
Повдига ми се от него. Мисли се за римски император.
За щастие, забравям това, когато летя.
Ама това лети ли? Хайде тогава.
Да полетим и да забравим.
- Мога ли да говоря с вас? - Мадмоазел Белкур, ген. Фон Бекман.
Малкият Симон ми се обади. Търси ви навсякъде, а попадна на мен.
Симон?
Да, намира се на 200 км северно от Мюнхен, без придружител.
Съвсем сам. Семейството му е арестувано.
Какво?
Обядвали в крайпътен ресторант до едно село.
И баба му попитала дали наденичките са кашерни.
Малкият бил в тоалетната.
Като се върнал, полицаите били отвели всички.
Имал е малко пари в себе си и е успял да звънне.
И ви чака. - Чакайте, чакайте.
Той да не ми е роднина случайно? Изобщо не го познавам.
Не съм дошъл в Германия, за да гледам дете.
Аз съм треньор на олимпийския отбор по бокс.
И утре имам финали.
Утре, Мишло срещу Вогт при полутежките.
Деспо срещу Тилер в средна категория.
Два финала, два вероятни златни медала.
4 години мечтая за това. Още от Лос Анджелес.
4 години кръв, пот, сълзи, надежди.
А сега ми говориш да се дигна на 200 км от Мюнхен,
заради някакво си хлапе, на което дадох автограф във влака.
Как пък не! - Не можем да го оставим така!
- Къде точно е той? - В едно селце, наречено Кнусен.
Не можем да изоставим това дете.
- Скачала ли сте с парашут? - Не, но мога да опитам.
Ама, че глупости. "Ще опитам!" Ще си изпотрошиш костите.
- Ами вашите финали? - Може пък да паднем. Хайде, идвай.
Идвам.
Развъртай.
Хайде. Вземи ми каскета.
Обясни ми,... планът ви, какъв беше?
- Какво? - Планът ви.
Отивали сте в Австрия. Откъде щяхте да минете?
През планините, през Залцбург.
Сестра ми, живее във Виена, трябваше да ни вземе с колата си.
Срещата е в едно хотелче, от другата страна на границата.
Добре. Сестра ти е тук, тимът ми - тук,
а ние сме в средата на Германия.
Задължително трябва да се върнеш в Берлин.
А теб? Какво ще те правя теб?
- Ами ще дойда с теб на игрите. - Разбираш ли какви ги говориш!?
Имаш късмет, че дойдох. - Мислиш ли?
Ти ми се обади и ме повика. И ето ме тук, а утре имам финали.
Разбираш ли какво значи - моите финали?
А сега трябва първо да те закарам до Австрия
да те предам на мадамата и после да се върна веднага в Берлин. Бързо.
Давай, сядай до мен.
Ама сестра ми не е мадама.
Симон!
Я кажи какъв съм аз? - Как?
- Какъв тип човек съм според теб? - Ами, авантюрист.
- Какъв авантюрист? - Д'Артанян, Зоро.
Ако авантюрист е човек, който вечно се забърква във всякакви проблеми,
добре, тогава съм авантюрист.
Защото има ли някъде някаква глупост,
не мога да се сдържа и се бухвам в нея.
Но има само един проблем. Авантюристите не са добри бащи.
Разбираш ли? - Казваш това, защото съм сирак?
Казвам ти го простичко.
Като на мъж. Като на другар. Като на приятел.
Защо мислиш нямам деца.
- Внимание. Стоп. - Насам, момчета.
Петльови униформи предатели-евреи прикривате под.
Мисля, че този мосю иска да каже, че немската полиция
е арестувала предател в униформа, наша униформа. Близо до Мюнхен.
Мюнхен френски евреин джоб петел има в? Кавалье, е къде?
- Излезе, преди 5 минути. - Отиде да търси кибрит.
Ей, Люсиен, за теб. Жо е.
Намирам се на 200 км. северно от Мюнхен с момчето.
Трябва да го прехвърля през границата.
Грижи се за екипа. И не се притеснявай за нищо. Утре вечер се връщам.
Добре ли са всички? Раймон... още ли го боли дясната ръка?
Кажи му, че трябва добре да поработи над левия си ъперкът.
Слабото място на Тилер е черния дроб.
Ало, Люсиен?
Люсиен?
200 км. северно от Мюнхен. Целият квадрат да се претърси.
Ключът за стаята ви. Имате ли багаж?
Не, не, няма да останем.
За съжаление.
- Хайде. Тръгваме. - Няма ли стаи? - Не, няма никакви стаи.
Знаеш ли какво? Ще спим на открито.
Недей да лъкатушиш. Дръж вдясно.
Хайде, дръж се, за Бога. Работи и с педалите.
- Не ги стигаш, а? - Краката ми са къси.
Хайде, баста. Оттук поемам аз.
Я кажи, ще ме научиш ли да карам и самолет?
ВНИМАНИЕ, МЕЧКИ!
Обичам да нанасям удари, но не и да получавам.
Обичам жените. И пурите.
Заради тях не направих въздушна кариера. Слушаш ли ме?
- Хапни нещо, де. - Жо, какво мислиш ще им направят?
Вероятно ще ги разпитват.
И като видят, че са невинни, ще ги пуснат.
Бил ли си в Америка? Олимпиадата през 1932 беше в Лос Анджелис.
И тогава, всички мислеха, че Мишло ще победи в трети рунд...
Давид Кацман също не е правил никому нищо лошо.
Кой е този Давид Кацман?
Свиреше с нас всяка събота вечер, на шабат, със семейството си.
Имаха магазинче за цигулки. Бяха в съседство.
Един ден дошли фрицовете и изпотрошили всичко в магазинчето.
Такъв звън се чуваше. Представи си - музикални инструменти?
На следващия ден моят приятел Давид не дойде на училище.
Повече никога не ги видяхме. - Може да са заминали.
Господата биха ли желали да спят върху копринени чаршафи?
- Жо,...
...чу ли това? - Кое?
Има някой.
Защо се смееш?
Няма никой. Лягай да спиш.
Ще ти кажа един трик.
Ако те е страх, за да скриеш, че те е страх, се смей силно.
Така другите си мислят, че не те е страх. А на теб не ти пука.
Но аз чух нещо. Сигурен съм.
Хайде, заспивай. Късно е.
Симон. Събуждай се.
Време е.
Симон, бързо.
Бързо, да тръгваме.
Хайде, бързо, скрий се отзад. Под парашута.
Стой спокойно.
- Дайте ми документите си. - Е?
- Документите, моля.
- Генерал Фон Бекман? - Не.
Иш бин... приятел. Аз съм, ъ-ъ... фрьуйнд...
на генерал Вон Бекерман.
- Французин ли сте? - Е?
- Французин ли сте? - Француз, йа, йа.
- А това какво е? - Мече.
Иш бин, ъ-ъ... много мило и чаровно.
Неговото име е... Бетовен.
Търсим французин с дете, а не французин с мече.
Какво има отдолу?
Айде, стига с майтапите.
Симон, ела тук.
Наведи се, малкият.
На волана, малкият.
Така. Карай, карай, карай.
Дай ми волана.
- По-бързо. - Не мога. Не може повече.
Не ще.
Виж, Жо.
- Ти ми обеща. - Не може да стопираме коли с мече.
А и с него лесно ще ни разпознаят.
- Ами колата? - "Ами колата?"
Колата също ще я разпознаят. Край с всичко.
Забрави за колата.
Голям досадник си да знаеш.
Слушай, Симон.
Mечето ще е по-щастливо в гората, със семейството си.
Но то няма да намери семейството си.
Вярно е. Може да не го намери.
Но това е по-малкото зло.
Защото да е свободно, толкова малко, не е лесно.
Но живот в клетка... Това е...
Но не си прави илюзии.
Ако ни бяха арестували, щяха и него да арестуват и после....
Защо? Бетовен не е евреин.
Да.
Да. Да. Тръгват към Абенсберг.
Насочиха се към Абенсберг. Лесно ще ги хванем.
МЮНХЕН
Добри новини, хер генерал. Арестувахме крадеца на колата ви.
Един французин с дете.
- Къде са? - Водят ги в Главното управление.
- А колата ми? - И тя е там. - Ще дойда.
- Били са арестувани. Отивам. - Ще ви помоля да ви придружа.
Съжалявам много, но е по-добре да отида сам.
Мадмоазел Белкур, моля заемете мястото си в колата?
Ще ви помоля да ме извините пред Фюрера и му предайте,
че ще бъде в Берхтесгаден в 19:00 точно
за събранието на началник щабовете.
Хайл, Хитлер!
До скоро.
Слизайте!
ГРАДСКА ПОЛИЦИЯ
Генерал Фон Бекман идва, побързай.
Гюнтер е тук.
Провървя ни.
Къде е Фюрерът? Аз му бях лейтенант по време на войната.
Идва комисар Фрике. Потърпете.
- Симон. - Бабо.
Това ли е баба ти?
Да.
Остани със семейството си, малък мой. Насам.
Напред.
Естествено, хер генерал,
щом сте дали колата на французина, нещата се променят.
Но все пак остават известни съмнения. Гарантирате ли за него?
Абсолютно. Той е уравновесен и спокоен човек.
И въпреки че е французин, аз изцяло му се доверявам.
Влез!
Горе ръцете.
- Белезниците. - Дайте ключовете.
Всичко бях уредил, кретен. Беше свободен.
Но не и Розенблум.
О, не. Не и Розенблум. Повече няма да говорим за Розенблум.
Хайде, бързо. Бързо.
- Кажи им да легнат на пода. - Всички на пода!
Вътре. Вътре.
- Бързо. - Бързо.
Французите заминаха натам с бяла кола.
Тревога, всички коли да тръгнат след тях...
Можеш ли да ми уредиш самолет? Важно е да пристигна на време.
Ти си откачил. Не можеш да отидеш в Берлин.
Генералът е прав, мосю Кавалье. Трябва да заминете с нас.
Наши хора ще ни чакат от другата страна на границата.
Трябва да съм на финалите довечера.
Целият свят се е побъркал, но мен все още ми пука.
Но тогава ще отидете в затвора.
От решетките на килията едва ли ще видиш игрите.
Оправданието Олимпийски игри или френски тим няма да те спаси.
Жо, моля те,... иди в Австрия с тях.
Е, добре, победи.
Ще отида като глупак в Австрия,
вместо да съм с боксьорите си в Берлин.
Тук е.
- Да. - Хайде, Ребека. - Лазар, бързо.
- Да не са ни проследили? - Не. Никой не ни е видял.
Бягайте право на юг. След половин час сте в Австрия.
Хайде, бързо. - Много сме ви задължени.
Благословен да сте, синко мой. Пазете се.
- Мамо. - Много благодаря, хер генерал.
Благодаря. За всичко.
Предай на Габи,
че съжалявам за нещата напоследък.
- Разбира се. Късмет, Жо. - И й кажи така...
...не, нищо. Сам ще й го кажа. Довиждане, Гюнтер.
И мерси.
Измъкнахме се.
Не сме. Вижте.
Хайде. Да вървим.
Айде, живо, живо.
< - АВСТРИЯ БЕРХТЕСГАДЕН - >
Австрия. Натам. Хайде, по-живо.
Наляво. Ще се измъкнат през границата.
Ще ги догоним. Да тръгваме!
Генерал фон Бекман.
Фюрерът ви очаква, хер генерал.
Стигнахме.
Ето я.
Австрия. Границата.
Вижте добре тази ошипена тел, деца.
От другата страна е свободата.
Аз? И териториална експанзия?
А какво е гледището ви за Австрия?
Единственият ми поглед към Австрия е оттук.
Но наистина имам цел.
Смятам, че Германия трябва да заличи Полша.
Смятам, че Германия трябва да изколи Франция.
На Олимпийските игри, разбира се.
Смятам, че Германия ще вземе всички медали от Олимпийските игри.
Генерал Фон Бекман, мой Фюрер.
Мой Фюрер.
Добре дошъл в Бергхоф.
- Фройлайн Белкур! - Познаваме се.
- Разрешавате ли, г-н канцлер? - Да, разбира се.
И не сте довели дете?
Обожавам кучета и деца.
Адолф!
Адолф, ще настинеш.
Сестра ми Ангела.
Приятно ми е.
Фройлайн Ева Браун се обади. Каза, че ще дойде утре.
Благодаря. Ще я чакам.
- Фройлайн Браун!! - Да. Фройлайн Браун.
Хайдн, Зигфрид, внесете всички неща вътре и не забравяйте нищо!
- Моля, фрау. Хер генерал. - Благодаря.
Е, и?
Сега вече са в Австрия.
- Адолф! - Да!
Предупредих те. Ако Браун дойде тук, аз се махам. Или тя, или аз.
Без ултиматуми, моля. При мен те не минават.
Посветих живота си за теб. Дължиш ми мъничко уважение.
Щеше ли да ти хареса, ако бях довела тук някой мъж?
Единственото право, което имаш е да живееш тук и да си траеш!
Насам.
Оттук.
- Ето го хотелчето ви. - Оттук.
Да. М-хм! Обаждане за вас, фройлайн Хитлер.
Благодаря. Момент, моля. Дитер?
Дитер?
Подгответе, моля, колата. Напускам Бергхоф довечера.
Слушам.
Да?
При мен има 6 души. Музиканти.
Тишина, моля.
Те твърдят, че ги очаквате в Бергхоф. Исках да се уверя, че...
Да, уведомени сме.
Тази вечер трябва да свирят пред Фюрера.
А, най-сетне.
Какво пътуване. Ама че време!
- Добър вечер, мадам. Говорите ли френски? - Да.
- Имате ли радио? - Радио? - Мадам.
Никога няма да забравим този дом. Но сме и ще си останем германци.
Стига. Достатъчно. Стоп. Е, радио, имате ли или не?
Не знаех, че сред вас ще има и французин.
Според програмата Олимпийският финал по бокс е тази вечер.
Участват двама французи. Добре де, има ли радио тук?
Да. На бюрото на брат ми.
На бюрото на брат ти? Чудесно тогава, чаровнице.
Тук сме благодарение на него.
Дай на нашите приятели сухи дрехи.
Вие ме потупахте по бузата.
Мислех си, че никой мъж повече няма да ме докосне по бузата.
А, така ли. Добре, отиваме ли?
Качете се, моля.
Тук е много приятно. Какво е, Тиролски стил?
Австрийски. Брат ми е австриец, роден е тук.
Роден е в едно малко селце, Браунау, съвсем наблизо.
Знаете, за нас Австрия, Германия са едно и също.
Точно същото казва и брат ми: Аншлус.
Вярвате ли в звездите?
А?
Днес се видях с астрологът на брат ми.
Брат ви има астролог?
Да. Той ми предсказа, че в скоро време ще срещна някого.
Не каза, че ще е французин.
Но каза, че ще е мъж, около 40-те и ужасно привлекателен.
Вие с брат си сте много рискови натури.
Не всеки би дръзнал да узнае бъдещето си.
- Всички германци са на наша страна. - Не всички.
Ето тук е.
Това е неговият кабинет.
Ще предупредя Адолф, че сте тук.
Да, да, да.
До скоро.
...и Мишло притиска Вогт към въжетата.
Лъже с дясна, кроше с лява.
Германецът пада, нее, не...
Давай, Мишло. Направи му серия. Хайде, влезни му, лява, дясна.
През това време на ринг Б тече другият финал
между Жан Деспо и норвежецът Тилер. Последен рунд.
Деспо бомбардира норвежеца,
който е на път да падне...
Лява, лява, хайде, хоп, бий го в брадата с лявата,
така, къс, къс, давай, добре, прекрасно, не го оставяй,
дай сега, лява, лява, лява-лява, ъперкът,
добре, ъперкът, почни го отдолу,
по-рязко работи с краката, краката, смени, лява, дясна, лява,
по дяволите, отдясно...
Нашите спортисти явно имат преимущество.
Франция печели два златни медала...
И ето двете срещи приключиха.
Сега заедно с тях ще чуем присъдата на съдиите...
Миш-ло, Дес-по, Миш-ло, Дес-по, Миш-ло, Дес-по.
Мишло и Деспо са победителите.
Извинете.
Победа.
Няма да ви преча.
Фантастично, възхитително. 6 тима се борят за призовите места.
Никога досега борбата не е била толкова ожесточена...
Копеле.
Стой. Какво правите тук?
- Аз? Нищо. - Кой сте вие? Насам.
Давай, давай, давай, давай, давай.
Бързо, бързо, бързо.
Ето, вземи сандвич.
Бързо, скрий се.
С дясното рамо!
Марш!
На место!
Стой!
Надяс-но!
Бързо, помогни ми да го съблечем.
Тегли, тегли!
Слушай, сигурен ли си, че това е Австрия?
Каква ти Австрия! Гюнтер е объркал всичко.
Виж, Гюнтер е около 40-те, привлекателен и не е французин.
Иш либер диш! Така ли е "Обичам те!"?
Не е "либер", а "либе". Защо?
Бягай към колата.
В жабката са визитките на Гюнтер. Донеси ми ги бързо.
Ей, Симон.
Знаеш ли какво?
Ти също си авантюрист.
Ще се погрижа държавите в Европа да изчезнат от картата.
Благодаря.
Сега трябва да се действа бързо.
Трябва да осигурим на германската раса необходимото й жизнено пространство.
Единственият въпрос, господа е кога и как?
И на каква цена?
- Розенблум? - Какво за Розенблум? Пак ли Розенблум.
Да. Ти ни указа тази посока. Погрижи се да ни измъкнеш сега.
Три малки глави лук и сухи стафиди, но добре накиснати във водка...
Дами и господа, Фюрерът!
Ама това е...
Приветствам всички!
- Адолф! - Не, тате!
Това е...
Оставям ви в компанията на Фюрера и неговата любов...
Какво й стана?
Това е от вълнение... Тя видя Фюрера!
Музика, моля!
Скъпи приятели, елате с мен.
Каква музика? Защо?
Всички сме щастливи да поздравим нашия любим Фюрер за празника...
Музика, моля!
Генерал Фон Бекман?
"Обичам ви,
да заминем заедно тази вечер."
Боже мой.
Не те познавам. Чуваш ли? И фамилия Розенблум също.
Ще тръгна с Розенблум с колата на Хитлер.
- Брей, каква добра идея. - А ти и сестрата ще пътувате с твоята.
- Каква сестра? - На Адолф. Тя е луда по теб.
Какво намекваш?
Тя е ослепителна. Е, не както Габи, но все пак.
Защо казваш това?
Хер генерал!
- Да? - Идвам.
По-добре да говорим на френски. Защо го крихте толкова време?
Заради Адолф, нали? Той не допуска мъже до мен.
Но това, което намерих под вратата си, изгори сърцето ми.
"Аз ви обичам?"
Аз също ви обичам.
- Толкова съм щастлива. - Кажете ми Анжела, имате ли кола?
Мерцедесът на Адолф ме очаква, защо питате?
По-добре да вземем моята.
- Защо? - Похищавам сестра му.
Поне колата да му оставя.
Красива музика. Каква е?
След мен, бързо.
Хайде, бързо, бързо, бързо.
- Хайде, давайте, качвайте се. - Но това е колата на Хитлер.
Да, естествено, че е. Качвайте се.
- Просто така? - Качвайте се, бързо.
"Веселата вдовица", ако обичате. Любимата мелодия на Фюрера.
Бързо в колата.
Но къде отива колата ми?
Кой ми е взел колата? - Вашата сестра.
Тя напуска Бергхоф с един куфар.
Напуснала Бергхоф. Аз й забраних.
Свали това, малкият.
То е за Розенблум. Моля, сложете си го.
Другите, лягайте долу.
Фюрерът!
Внимание!
За поздрав, готови!
Фюрерът!
Внимание!
За поздрав, готови!
Спрете веднага!
Ангела, връщай се!
Адолф, аз съм. Не ме ли позна, Адолф?
Оберлейтенант Розенблум. /старши лейтенант/
Да, аз съм.
Спрете тази кола. Това е заповед.
Розенблум, свиньо!
Австрия, ето я границата, вижте.
Няма път назад. Право напред, нали?
За почест!
Настъпи на педала Започва се.
Дръжте се здраво.
Хитлер дойде! Немците нахлуха в Австрия.
Жо, виж кой дойде.
Бетовен!
груби субтитри от холандско-английски Nikter
тотални корекции по френския Moni
немски субтитри Vessi