...където се включихме?
Тод.
Е, Тод?
Може ли чаша евтино бяло вино?
Благодаря.
Помпс?
Коя е думата?
О, не отиваме е хотел.
Отиваме си вкъщи.
УДОСТОВЕРЕНИЕ ЗА ВОЕННА СЛУЖБА
УОТЪРС, Ерик Флечър, 18 февруари 1944
Военно гробищe Монте Казино
Изчезнал по време на служба, смята се за мъртъв
Светлини!
Звукови ефекти!
И камера!
Да усетят всичко!
Скъпа г-жо Уотърс,
бях със съпруга ви в Италия,
фелдмаршал Александър описа няколкото дни битка там
като "най-тежките дни от войната",
съпругът ви се би храбро за своя взвод.
Докато немците навлизаха, ми бе докладвано,
че съпругът ви е бил прострелян и убит.
Няма никакво съмнение, че той бе убит.
Искрено ваш, майор Х. Уитъридж.
Ти!
Да, ти!
Мирно, младежо!
АКО В НАЧАЛОТО НЕ УСПЕЕШ, ПОВИКАЙ ВЪЗДУШНО НАПАДЕНИЕ
ТРЯБВА ЛИ ДА СЕ ДОВЕРЯ НА ПРАВИТЕЛСТВОТО
ДОВЕРЕТЕ НИ СЕ.
КАПИТАЛИЗЪМ.
Не така! Направи го пак!
Ако не си изядеш месото,
няма да има пудинг за теб!
Как може да ядеш пудинг, ако не си си изял месото?
Тц!
Да! Ти, зад колибата за велосипедите.
мирно, младежо!
Искам
да посветя този концерт
на него
И на ВСИЧКИ жертви на ужаса
на ВСЯКЪДЕ ПО света.
Когато бях млад,
свирихме В ЛОНДОН.
Заснехме НЯКОИ ОТ концертите там.
Приготвил съм един кратък запис тази вечер.
И това е...
...това съм аз, докато пея песента "Mother".
Ще се опитам да изпълня дует със себе си,
свирейки на акустична китара
с бедничкия и клет малък Роджър
отпреди години.
И така!
Пожелайте ми късмет!
Късмет!
ЗА
нищо
НА СВЕТА
НЕ СЕ ТРЕВОЖИ
ВСИЧКО ЩЕ БЪДЕ НАРЕД.
ГОЛЕМИЯ БРАТ ТЕ НАБЛЮДАВА
Благодаря ви.
Имам чувството, че от часове се въртим в кръг.
Заради пейзажа, нали?
Да. Мисля, че французите са виновни.
Докъде бях стигнал?
А, да, има един филм за един руснак, който е шофьор на камион
И закъсва в Монголия.
В една сцена ТОЙ се напива жестоко
И ИЗНАСЯ дълга, пламенна реч,
твърдейки, че не може да си спомни как се казва дядо му.
Когато видях това, сякаш нож се заби в сърцето ми.
Казах си: "Боже мой."
Помислих си: "Дядо ми, как, по дяволите, се казваше дядо ми?"
И се паникьосах.
Паникьосвайки се, няколко секунди по-късно си казах: "Джордж Хенри."
Убили са го тук през 1916.
Невъзможно е да си представиш какво е било.
Тъмно като в рог, уплашен до мозъка на костите.
Хората в окопите трябва бързо да са осъзнали,
че тези, КОИТО ВЗИМАТ решенията,
нямат никаква представа какво правят.
Разбира се, че не.
Всичко е било адски откачено, от самото начало,
и щяло да е все така откачено
до края, когато решили, че са наравно и са се прибрали по домовете си.
На колко години е бил баща ти, когато неговият баща е починал?
На две.
Значи две войни са отнели
от двама синове дори и първите спомени за бащите им.
Да.
БРИТАНСКО ГРОБИЩЕ МАРЕЙ 1914-1918
"Повечето владетели лъжат,
но лъжите шокират и рушат по-малко
спрямо избраното и назряло безразличие,
с което Шевалие ни среща тук.
Това безразличие отрича реалността на всичко, което буди съжаление.
Грешно е да смятаме такива военни водачи,
а в днешно време икономически стратези, за безжалостни.
Те са жалки.
Това трябва да научим от тях.
Те са жалки."
Джордж Хенри, миньор.
Мечтаех да дойда тук с вас тримата.
Два праправнука, праправнучка и един правнук.
Два милиона мъже. Невероятно.
158540 САПЬОР ДЖ. Х. УОТЪРС
КРАЛСКИ ИНЖЕНЕРИ 14 СЕПТЕМВРИ 1916
МОЖЕШ да КОНТРОЛИРАШ сънищата СИ.
- Така ли? - Да.
Когато СИ легнете довечера,
искам да сънувате Джордж Хенри.
Веднъж сънувах, че скачам от един хълм,
но паднах близо до мечка и тя ме изяде.
Може да си се притеснявал от руснаците.
ИЛИ просто ОТ мечките като ЦЯЛО.
И това е ВЪЗМОЖНО.
Никога не съм имал контрол над сънищата,
все едно да си кажа: "Сънувам.
Сега мога да правя това, онова или какво ли не."
На мен веднъж ми се случи, но загубих контрол,
започнаха да ме нападат японски войници от Втората световна война.
Нападнали са те японски войници?
- Да. - Еха.
Виж, мамо. На небето има самолет.
Боже мой, невероятна стая!
Всички тези китари твои ли са?
отпуснат си.
А прислугата й,
тя може да хапне с кухненските помощници.
Добре, сър.
Уведомете ме, когато искате да ядете с г-жа Банкрофт.
Г-жа Банкрофт ще вечеря...
Къде се намираме?
Във Франция.
А накъде сме се запътили?
Към Италия.
Точно така, да.
Ще трябва да минем през някои тунели.
Надявам се.
Помниш ли последния път, когато минавахме през тунели?
Трябва да сме били на 17 или 18 години.
Пътувахме към Багдад.
Не е вярно. Пътувахме към Истамбул.
Така ли беше?
Но минахме през Гърция.
И изкачихме връх Олимп.
Спомняш ли си да ни е нападало онова куче?
Не.
А ти спомняш ли си буря?
Не.
Значи все още се държим.
Човешката памет е склонна на ГРЕШКИ.
Особено на нашата възраст.
И това не е нещо, на което трябва да наблягаме много.
Искаш пи да чуеш историята за бурята, която не помниш?
Да, моля. - Добре.
Движехме се
и се чу гръм.
Звукът и светлината се проявиха едновременно.
В този момент забравих кой съм
за около една секунда.
И в тази една секунда знаех, че възможностите ми са безгранични.
И аз бях на този връх.
Може би не по-далече, отколкото си ти в момента от колата.
- Да. - Не си спомням никакви мълнии.
Не.
Значи намекваш, че това не се е случило.
Не твърдя това!
Е, намеквам го, разбира се.
Но от друга страна, напълно възможно е да се е случило, но аз да не си спомням.
- Да. - Може да съм бил улучен от мълнията.
Често сънувах един сън,
в който убивах някого
И се ЧУВСТВАХ много ВИНОВНО.
Един ден осъзнах, че смятах, че съм убил баща си.
Повече не го сънувах този сън.
Детето в мен, което поемаше отговорност за всичко случващо се,
остана да живее в мен и до зряла възраст.
Не трябва повече да сънувам това, не съм го и сънувал.
Да.
Поне не ПОМНЯ да СЪМ ГО СЪНУВАЛ.
Това, което казвам, след като само споменах,
че Зевс разкри безграничните ми възможности...
да.
...аз се озовах е Ню Йорк,
тъй като Нанси роди втория си син там,
аз го държах, а той ме гледаше и ми се усмихваше.
А на нас ни е вродено да отвръщаме на усмивките,
на него му е вродено да ги раздава.
НО не за това СИ мислех.
Мислех си за светлината, която сияеше от него,
КОЯТО осветяваше ВСИЧКО,
тя бе идентична с това, което ми се случи, когато бях на 18
и Зевс ме благослови с тази мълния.
Това е всичко. Това е.
Усмивката на един внук и благословията на краля на боговете.
Това е едно и също нещо.
Казвам ти.
Роджър, разказвал ли съм ти историята за бягството ми от Будапеща?
Няколко пъти.
Национални сили за сигурност от цивилен характер...
Вероятно няма КОЙ знае какво значение.
Няма да се бавя.
Просто трябваше да спра да пийна едно,
тъй като пътувам за Италия.
Знам, че не ме разбираш, няма нищо.
Искам още едно за ИЗПЪТ И ИЗЧЕЗВАМ.
Пристигнали са е Саперно.
Прекосявайки страната, докато достигнат връх Монте Касино.
Там са спрели.
Немците са били на върха на хълма,
реката е минавала оттук.
Решили са да ОСТАВЯТ мъже на ПОСТ ТУК,
да поемат към морето и да стигнат дотук,
ИЗГРАЖДАЙКИ укрепление на това МЯСТО.
Южно от Рим.
В Анцио.
Така и направили, през януари 1944.
Баща МИ участвал,
ПОДСИЛИЛИ укреплението В АНЦИО.
БИЛИ опустошени.
Този човек умрял.
Затова отивам в Анцио.
Защото никога не съм виждал мемориала на баща си, Ерик.
ТОВЗ е цялата ИСТОРИЯ.
Знам, че не ме разбираш, но мисля, че ще пийна още едно за из път.
Роджър, мисля, че не съм ти разказвал за двете си бягства от Унгария.
Първото бе през 1944, от немската окупация.
Бях на седем години.
Сградата ни бе обградена от СС на Унгария.
Обядвахме, прислугата сервира супата
и изведнъж започна да крещи: "Елате веднага, вижте,
извеждат всички евреи от сградата."
Баща ми каза: "Трябва веднага да се махаме, зарежете всичко."
Станахме И оставихме апартамента СИ.
Докато слизахме, видях един човек да бяга за живота си,
секунди по-късно, двама войници от СС на Унгария тичаха с оръжия след него.
Баща ми каза: "Каквото и да правиш, само не гледай."
Той отвори предната врата и тогава чух изстрелите.
Бяхме на улицата, не смеех да погледна, но погледнах,
тогава за първи път в живота си видях труп.
Минахме покрай този труп до ъгъла на улицата
И се измъкнахме незабелязани.
До края на войната се крихме в близост до Гестапо.
Накрая войната свърши, не особено драматично,
И ние се върнахме В Будапеща.
Влязохме ОТНОВО В апартамента,
на масата стояха четирите купи със супа,
ТЯ все още беше В ТЯХ, ЗАСЪХНАЛА.
Като дете не можех да повярвам
как това място бе оцеляло
след цялата тази разруха, сполетяла Европа и останалия свят,
НО четирите КУПИ бяха НЕПОКЪТНАТИ.
Аз стоях там, взирайки се в масата,
без да разбирам как времето бе замряло на това място.
Имаме още час дневна светлина.
По-добре да се приготвяме.
Не е ли опасно да пътуваме през нощта?
По-опасно е да останем тук. Баща ти набързо ще надуши следите ни.
Лорка може ли да шофира?
Да, мога да шофирам.
Лорка, време е да вървим!
Благодаря за всичко.
Заешки водач е. Чувате ли ме?
Здравей, Заешки водач, Червено дърво отговаря. Чувате се ясно.
Добре.
Следят ви, предприемете незабавни действия.
- Разбрано? - Разбрано.
Изненада, изненада, изненада.
Саймън, къде си, по дяволите?
Притеснява ме другата страна,
придържането към догмите,
което се превръща в политически действия, убиващи хора.
- Това е... - Съгласен съм с теб.
На турнето каня по около 20 ранени ветерани за концерта всяка вечер.
Имаше един човек.
Той просто кимна и протегна ръка,
хванах ръката му, за да се здрависаме,
НО ТОЙ не ме пускаше.
Помислих си: "Определено иска да каже нещо."
ТОЙ стоеше И ме гледаше право В очите.
МНОГО странен, ПРОНИЗВАЩ ПОГЛЕД.
Тогава каза...
"Баща ти би се гордял с теб."
Моментът бе много странен.
Аз просто...
Направо бях смазан, наистина,
щях да се разплача.
Никога няма да забравя този човек.
ВСЯКО ОРЪЖИЕ,
което Е СЪЗДАДЕНО,
ВСЕКИ БОЕН КОРАБ,
ПУСНАТ НА ВОДА,
ВСЯКА
РАКЕТА,
КОЯТО Е ИЗСТРЕЛЯНА,
В КРАЙНА СМЕТКА Е СИМВОЛ
НА КРАЖБАТА
ОТ ТЕЗИ, КОИТО СА ГЛАДНИ, НО НЯМАТ ХРАНА,
ОТ ТЕЗИ, НА КОИТО ИМ Е СТУДЕНО, НО НЯМАТ ДРЕХИ
ДУАЙТ д. АЙЗЕНХАУЕР
ВЪРНЕТЕ МОМЧЕТАТА ОБРАТНО ПО ДОМОВЕТЕ ИМ
Пристигнахме на плажа на Анцио малко преди най-тежката битка от войната.
ВСИЧКО ЩЕ БЪДЕ НАРЕД
НИЕ, А НЕ ТЕ
ЗА НИЩО НА СВЕТА
ДОВЕРЕТЕ НИ СЕ
ПИЙТЕ ВОДКА КАЛАШНИКОВ
ИМА ЛИ
ПАРАНОИЦИ
НА СТАДИОНА ТАЗИ ВЕЧЕР?
Тази песен е за вас!
Тя се нарича "Run Like Hell"!
Ръкопляскайте.
По-силно!
Заедно с мен!
Така е по-добре. Сега всички заедно!
Радвайте се!
НЯКОЙ БЕШЕ НАКЛЕВЕТИЛ ЙОЗЕФ К. ЕДНА СУТРИН ГО АРЕСТУВАХА,
БЕЗ ДА Е ИЗВЪРШИЛ НЯКАКВО ЗЛО.
Защитавам
Съпротивлявам се
Губя
ПО-ДОБРЕ БЯГАЙ
ВСИЧКО БЕШЕ НАРЕД. БОРБАТА БЕ СВЪРШИЛА.
БЕШЕ СПЕЧЕЛИЛ ПОБЕДА НАД СЕБЕ СИ. ТОЙ ОБИЧАШЕ ГОЛЕМИЯ БРАТ.
Уча се
Вярвам
Рисувам
Убивам
Плащам
ПО-ДОБРЕ БЯГАЙ
ЯРОСТ, ЗАВИСТ, ПЕЧАЛБА ИПИ ЗАГУБА...
КАКВО ЩЕ ИЗБЕРЕМ, ЗА ДА УБИЕМ ДЕТЕТО...
ЕДНО ДЕТЕ...
ВИЖДАТЕ ЛИ ХОРАТА, КОИТО СТОЯТ ТАМ?
ЕДИН ОТ ТЯХ НОСИ ОРЪЖИЕ.
О, ДА. ТОВА Е ОРЪЖИЕ. ДА.
ДА, и той ИМА ОРЪЖИЕ.
Саид е с камера
ПЕТ ИПИ ШЕСТ ЧОВЕКА СА С КАЛАШНИЦИ.
ИСКАМЕ РАЗРЕШЕНИЕ ЗА СТРЕЛБА.
Намир е с камера
ИЗБИЙТЕ ГИ.
НАМИР НУР-ЕЛДИЙН И САИД ЧМАХ
НЯМА ДА ВИ ЗАБРАВИМ
Ще се събираме е 1:15
пред кметството е Брикстън, откъдето поемаме...
ДОВЕРЕТЕ НИ СЕ
Ще се движим на 12 часа по "Стокуел.
След това продължаваме по "Ламбет",
където другарите ще ни помогнат.
Стоейки редом един до друг по тройки,
докато вървим по "Ламбет" към моста Воксхол.
Когато прекосим Воксхол,
достигайки Уестминстър,
е възможно да срещнем еврейски момчета от кралските...
...докато вървим.
ДОЛУ УЧИЛИЩЕТО
ДАВАЙ, СЪДИЯ, СЪСИПИ ГО!
УОТЪРС Е. Ф.
Голямо благодаря от Греъм Броуб.
БАРАБАНИ
СИНТЕЗАТОР
ОРГАН И ПИАНО
КИТАРА И БАС
ВОКАЛИ
БЕКВОКАПИ
КИТАРА
А от мен, много благодарности.
Благодаря ви.
Благодаря ви!
Това не е пи...
ПОСВЕЩАВА СЕ НА ВСИЧКИ ЗАГИНАЛИ, КОИТО ОБИЧАМЕ.
"ПЕПЕЛ И ДИАМАНТИ, ВРАГОВЕ И ПРИЯТЕЛИ,
НАКРАЯ ВСИЧКИ СМЕ РАВНИ."
КРАЙ