Знам какво си мислиш.
О, не. Тор е в затвора. Как е възможно?
Е, понякога трябва да те хванат,
само за да получиш директен отговор от някого.
Дълга история, основно. Падам си малко герой.
Известно време бях на Земята.
Бих се с роботи, спасих планетата няколко пъти.
После търсих из целия Космос
магически, безкрайно цветни каменни неща.
Не намерих нищо.
Точно тогава пресякох пътя на смъртта и унищожението,
което ме доведе тук, в тази клетка.
Където пък срещнах теб.
Според теб, колко време ще ни държат тук?
Тор, син на Один.
Сартър! Кучи син. Още си жив!
Мислех, че баща ми те е убил. Преди около половин милион години.
Аз не мога да умра.
Не и докато не изпълня съдбата си и не опустоша дома ти.
Знаеш ли, забавно е, че го спомена,
защото наскоро имах ужасни сънища.
Асгард в пламъци, целият в руини, а ти,
Сартър, в центъра на всичко това.
Тогава си видял Рагнарок.
Падението на Асгард.
Великото пророчество... - Чакай малко! Задръж.
Ей сега ще се завъртя обратно.
Така се чувствам, сякаш сме свързани.
Та значи, Рагнарок. Разкажи ми за него. Запознай ме.
Моето време дойде. Щом моята корона се събере отново с Вечния пламък,
ще възстановя пълната си мощ. Ще се извися над планините,
и ще забия меча си дълбоко в Асгард. - Чакай малко.
Само секунда.
Кълна се, дори не се движа. Става от самосебе си.
Постоянно е така.
Така, чакай да изясним.
Ще сложиш короната си във Вечния пламък
и изведнъж ще станеш голям като къща? - Като планина!
Вечният пламък, който Один държи заключен на Асгард?
Один не е на Асгард.
А твоето отсъствие остави трона беззащитен.
И къде е тя? Тази твоя корона?
Това е короната ми. Източникът на силата ми.
О, това корона ли било? Мислех ги за големи вежди.
Корона е.
Все тая. Значи, за да спра Рагнарок,
трябва да изтръгна това нещо от главата ти?
Но Рагнарок вече започна.
Не можеш да го спреш.
Аз съм гибелта на Асгард.
И ти също. Всички ще страдат. Всички ще горят!
Колко емоционално.
Честно казано, да те видя как ставаш огромен
и обгръщаш в огън цяла планета, ще бъде наистина забележително.
Но изглежда, трябва да избера план Б, в който се освобождавам от тези вериги,
избивам тази тиара от главата ти и я заключвам в подземията на Асгард.
Не можеш да спреш Рагнарок. Защо се бориш?
Защото, така правят героите.
Чакай, съжалявам. Не сметнах времето правилно.
То е... сега!
Направи голяма грешка, сине на Один.
Постоянно правя големи грешки.
Изглежда, всичко тук е налице.
Хаймдал, знам, че мина време,
но наистина ми трябва бърз изход!
Хаймдал?
Хаймдал беше идиот.
Тази работа можеше да го направи богат.
Не е лесна, но си има своите ползи.
Бифрьост ми дава достъп до всичко,
което Деветте царства могат да предложат.
И всичко това е готово за вземане.
Приветствайте...
Нещата ми.
Тези особенно много ги харесвам.
Измъкнах ги от място на Мидгард, наречено Тексас.
Дори ги кръстих - Унищо и Жение.
Когато ги събереш заедно...
Те УнищоЖават.
Хаймдал? Хайде де.
Стой!
Хаймдал? Нямам повече възможности.
Хаймдал?
Скърдж...
Това дали е важно?
Момичета, сега ще се насладите.
ТОР РАГНАРОК
Момичета!
Я, виж ти.
Кой решил да намине.
Благодаря, че изплаши компанията ми и изцапа работното ми място с мозъци.
Кой си ти? - Не помниш ли?
Аз съм Скърдж, бихме се заедно на Ванахейм.
Да, вярно. Къде е Хаймдал?
Предателят? Никой не знае. За трона той е беглец.
Предател ли? - Да, Один обвини Хаймдал в небрежност,
но той изчезна преди процеса.
Трудно е да хванеш някой, който вижда всичко във Вселената.
Чакай, трябва да обявя пристигането ти.
Какво е това, по дяволите?
Братко... Това е то.
Взимам си отпуск. - Глупак!
Не ме слушаш. - Съжалявам.
Лейди Сиф, помогнете! - Някой да помогне!
Съжалявам за всичко сторено.
Всичко е наред. Дръж се. - Съжалявам.
Опитах се да управлявам Земята. - Биха били късметлии.
Съжалявам за това с Тесаракта. - Просто не можах да помогна.
Аз съм измамник. - Да, толкова злонамерен.
Съжалявам, че те превърнах в жаба.
Беше страхотна шега. - Наистина беше забавно.
Ти си спасителят на Асгард.
Разкажи историята ми. Направи ми статуя.
Ще ти направим голяма статуя.
С шлемът ми на нея. С големите, извити рога.
Ще разкажа на татко, какво направи днес тук.
Не го направих за него.
Не го направих... за него.
Не!
И така, Локи умря от раните си.
Давайки живота си за нашите.
Той се бори с онези отвратителни елфи.
Донесе мир в царството.
Локи, момчето ми...
Минаха много луни, откакто те намерих на онова...
замръзнало бойно поле.
В онзи ден още не бях го видял в теб, спасителю на Асгард.
Не. Ти просто беше малко, синьо, ледено бебе,
което разтопи сърцето на стария глупак.
Браво. Браво.
Татко.
О, мамка му.
Синът ми, Тор, се завърна! Добре дошъл, момчето ми.
Интересна пиеса. Как се нарича?
"Трагедията на Локи от Асгард". Хората искаха да го почетат.
Да, сигурно. О, хареса ми статуята.
Изглежда по-добре, отколкото когато беше жив.
Въпреки, че изглежда по-малко лукав, по-малко мазен.
Знаеш ли какво е това?
О, черепът на Сартър. Това е страхотно оръжие.
Направи ми услуга. Заключи го в подземието,
за да не се превърне в гигантско чудовище, което да унищожи планетата.
Благодаря ти, скъпа.
Значи, пак си върна Мидгард, а?
Не. Знаеш, че напоследък имам един повтарящ се сън.
Всяка нощ сънувам, как Асгард е в руини.
Просто глупав сън. Белег за свръхактивно въображение.
Възможно е. Но, аз реших да разуча въпроса.
И това, което открих, са деветте царства, потънали в хаос.
Враговете на Асгард се съюзяват. Заговорничат смъртта ни, докато ти,
Один, защитникът на тези девет царства,
си седиш тук по халат и ядеш грозде.
Добре е да уважаваме свободата на съседите ни.
Да, разбира се. Свободата да бъдем избити.
Да, освен че бях доста зает...
Да гледаш театър? - Ами, срещи на Борда, по сигурността.
Наистина ли трябва да го правя? - Да правиш какво?
Знаеш, че нищо не може да спре Мьолнир да се върне в ръката ми.
Дори лицето ти. - Ти си се побъркал. Ти...
Ще бъдеш екзекутиран за това.
Значи, ще се видим от другата страна, братко.
Добре де, предавам се!
Приветствайте...
Тор Одинсон.
Имаше само едно задължение. Само едно!
Къде е Один? - Не можа да се сдържиш, нали?
Всичко си беше наред без теб.
Асгард просперираше. Но ти съсипваш всичко.
Питай ги... - Къде е татко? Уби ли го?
Получи каквото искаше. Имаше своята независимост.
Е, добре. Знам точно къде е.
Кълна се, че го оставих тук.
Тук на тротоара или тук, в разрушената сграда?
Страхотен план. - Откъде можех да знам?
Не мога да виждам в бъдещето. Не съм вещица.
Не си ли? А защо се обличаш като такава?
Хей! - Не мога да повярвам, че си жив.
Видях те да умираш. Оплаквах те, плаках за теб.
Поласкан съм.
Здравейте, може ли да се снимате с нас?
Да, разбира се.
Започни да търсиш къде е.
Съжалявам, че Джейн те заряза.
Не ме е зарязала.
Аз я зарязах. Беше взаимно зарязване.
Какво е това? Какво правиш? - Не съм аз.
Локи?
"Блийкър Стрийт" 177а.
Тор Одинсон.
Бог на гръмотевиците.
Можеш да свалиш чадъра.
Значи, сега Земята сега си има магьосници?
Предпочитам термина "Майстор на мистичните изкуства".
Можеш да го оставиш.
Добре, магьоснико. Кой си ти и защо да ми пука?
Казвам се д-р Стивън Стрейндж и имам няколко въпроса към теб.
Моля, седни.
Чай?
Не пия чай. - А какво пиеш?
Не и чай.
Имам списък на индивиди и същества,
от други царства, които биха могли да застрашат този свят.
Твоят осиновен брат, Локи, е един от тях.
Това си струва.
Защо го доведе тук? - Търсим баща ни.
Значи, ако ти кажа къде е бил Один,
всички засегнати страни ще се върнете веднага в Асгард?
Незабавно. - Чудесно. Тогава ще ти помогна.
Ако си знаел къде е, защо не ми се обади?
Трябва да ти кажа, че беше непреклонен да не бъде безпокоен.
Баща ти каза че е избрал да остане в изгнание.
Пък и ти нямаш телефон.
Не, нямам, но можеше да пратиш електронно писмо.
Наричахте го имейл? - Да. Имаш ли компютър?
Не. За какво ми е?
Както и да е. Баща ми вече не е в изгнание,
затова можеш да ми кажеш къде е,
за да го отведа у дома. - С удоволствие. Той е в Норвегия.
Да видим дали това заклинание изисква всички асгардни модификации.
Не.
Може ли да спреш... да го правиш?
Може ли... Трябва ми косъм от косата ти.
Нека ти обясня нещо. Не трябва да пипаш косата ми.
Можехме просто да вървим.
Той те чака.
Добре. - Да не си забравиш чадъра.
А, да.
Съжалявам.
Не трябва ли да върнеш брат ми?
Да, вярно.
Падах цели 30 минути!
Вече ти се оправяй с него.
Да, разбира се. Много ти благодаря за помощта.
Късмет. - Да се оправя с мен? Кой си ти?
Локи... - Мислиш се за магьосник?
Не се съмнявай, че си второстепенен... - Добре. Довиждане!
Татко.
Виж това място. Красиво е.
Татко, ние сме.
Синовете ми.
Чаках ви.
Знам. Дойдохме, за да те върнем у дома.
У дома? Да.
Майка ви. Тя ме вика.
Чувате ли я?
Локи, използвай магията си.
Отне ми доста време да се освободя от магията ти.
Фрига щеше да се гордее.
Да седнем, нямам много време.
Знам, че те предадохме, но можем да оправим нещата.
Аз ви предадох. По-силно е от нас. Рагнарок.
Не, аз спрях Рагнарок, сложих край и на Сартър.
Не, вече е започнало. Тя идва.
Само животът ми я държеше настрана, но моето време дойде.
Повече не мога да я задържам.
Татко, за кого говориш?
За Богинята на смъртта. Хела.
Първородното ми дете.
Сестра ти.
Какво?
Жестоките й апетити бяха извън моя контрол.
Не можех да я спра, затова... я затворих.
Заключих я надалеч. Тя извлича силата си от Асгард
и когато стигне там, силите й ще бъдат безгранични.
Каквото и да е тя, можем да я спрем заедно.
Можем заедно да се изправим.. - Не, не можем. Моят път вече е друг.
Ти трябва да го направиш сам.
Обичам ви, синове мои.
Вижте там.
Помнете това място.
Дом.
Братко.
Това беше твое дело.
Значи си отиде?
Срамота. Бих искала да го видя.
Ти сигурно си Хела.
Аз съм Тор, син на Один.
Наистина ли? Не приличаш на него.
Може би ще стигнем до споразумение.
А ти звучиш като него.
Коленичи. - Моля?
Коленичи.
Пред своята кралица.
Не мисля.
Не е възможно.
Скъпи, идея си нямаш какво е възможно.
Върни ни обратно! - Не!
Локи!
Коя си ти? Какво направи с Тор?
Аз съм Хела.
Аз съм само портиер.
Изглеждаш ми умно момче, с добри инстинкти за оцеляване.
Би ли искал работа?
Боец ли си или си храна?
Само минавам оттук.
Храна е! На колене.
Той е мой.
Чакайте.
Той е мой. Така че, ако го искате, трябва да минете през мен.
Но, ние вече го хванахме.
Добре, тогава. Предполагам, аз трябва да мина през вас.
Още храна.
Благодаря ти.
Тук Събирач 142, трябва ми достъп и посещение при шефа.
Водя някой специален.
Хей, къде ме водиш?
Отговори ми!
Хей! Аз съм Тор, син на Один. Трябва да ме върнеш в Асгард.
Големи извинения, Ваше величество.
Доколкото разбрах, не знаете коя съм.
Аз съм Хела. Първородното дете на Один.
Командир на легионите на Асгард.
Истинският наследник на трона и Богинята на смъртта.
Баща ми е мъртъв.
Също и принцовете. Моля.
Някога бяхме седалище на абсолютната власт в Космоса.
Нашето превъзходство беше неоспоримо. Но Один се отказа от Деветте царства.
Съдбата ни е да управляваме всички останали.
Тук съм, за да възстановя тази власт.
Коленичете пред мен.
И стройте редиците си за моето велико завоевание.
Която и да си ти, каквото и да си направила,
предай се веднага или няма да имаме никаква милост.
Която и да съм аз? Не чу ли какво казах?
Това е последно предупреждение.
Мислех, че ще се радвате да ме видите.
Добре.
Това толкова ми липсваше.
И все пак е срамота.
Добри войници умряха за нищо.
Само защото не виждаха бъдещето.
Тъжно.
О, гледай ти, този още е жив.
Промени ли си мнението?
Връщай се в дупката, от която си изпълзяла.
Вие зли демони!
Да вървим, да видим палата ми.
Не се страхувай, че беше открит.
Ти си у дома и няма връщане назад.
Никой не си тръгва от тук.
Но, кое е това място?
Отговорът е...
Сакаар.
Заобиколен от космически портали,
Сакаар живее на ръба на познатото и неизвестното.
Това е събирателната точка за всички изгубени и разлюбени неща.
Като теб. Но тук, на Сакаар, ти си важен.
Ти си ценен, тук ти си обичан. - Какво, по дяволите?
И никой не те обича повече от Великия господар.
Той е оригиналът. Първият изгубен и първият намерен.
Създател на Сакаар и баща на Състезаниено на шампионите.
Ако там си бил нищо, тук си нещо
Ти си собственост на Великия господар.
Поздравления, ще срещнеш Великия господар след 5 секунди.
Подготви се.
Вече си пред него, пред Великия господар.
Чудесен е. Това той ли е? - Той е.
Обичам да ме посещаваш, 142.
Винаги ми носиш най-доброто. Всеки път, когато говорим с Топаз
за Събирач 142, какво казвам винаги?
Че тя е онова, което започва с Б. - Боклук.
Не. Не боклук.
Защо я наричаш така?
Само това ли започва с Б. - Пияна вещица.
Съжалявам, не. Най-добрата. Имах предвид, най-добрата.
Винаги казвам, че си най-добрата. Тя доведе любимия ми шампион.
Казвате го винаги, когато е тук. - Какво ми доведе днес? Кажи ми.
Претендент. Какво?
По-близо. Искам да го огледам отблизо.
Може ли? Благодаря.
Плати на жената. - Я чакай. Не съм за продан.
Леле, той е боец.
Ще искам 10 милиона. - Кажете й, че сънува.
Небеса, прехвърли сумата.
Ще си платиш за това! - Не. Платиха ми за това.
Ето какво искам да знам.
Кой си ти? - Аз съм Богът на гръмотевиците!
Еха. Гръмотевици не чух, но от пръстите ти...
Това искри ли са?
Открихме братовчед ви. - Добре!
Хайде, ела. Мисля, че ще ти хареса.
Ето го и него. Здравей, братовчеде.
Едва те открихме. Криеше ли се?
Здрасти.
Е?
Съжалявам. - Да. Карло.
Прощавам ти. - О, благодаря ти.
Официално си извинен... от живота.
Помогни ми!
Боже мой!
Нагазих в него! Вижте.
Ама, че воня.
На какво мирише? - На изгорено месо.
Но, къде са ми обноските? Не се представих подходящо.
Хайде, последвай ме.
Аз съм Великият господар.
Контролирам малката палячовщина, наречена Състезание на шампионите.
Идват хора от близо и далеч с желание да участват в него,
а ти, приятелю, си част от новия подбор. Какво ще кажеш?
Не сме приятели и не давам пет пари за игрите ти. Връщам се в Асгард.
Асгард?
И в този момент го пуснах.
Локи. Локи!
Локи. Ела насам.
Ела.
Локи! Какво? - Ти си жив?
Разбира се, че съм жив! - Какво правиш тук?
Как така какво? Прикован съм за тъпия стол. А къде е твоят стол?
За мен няма стол. - Измъкни ме от този.
Не мога. - Измъкни ме!
Станахме приятели с този. Нарича се Великия господар.
Спечелих неговата благосклонност. Бифрьост ме доведе тук преди седмици.
Седмици? Но аз току-що идвам. - За какво си шепнат?
Времето работи съвсем различно тук.
На всеки друг свят, щях да съм на милиони години.
Но тук, на Сакаар...
И все пак, Познаваш ли този...
Господар на гръмотевиците? - Бог на гръмотевиците. Кажи му.
Никога не съм срещал този човек през живота си.
Той е мой брат! - Осиновен.
Той боец ли е? - Махни това от врата ми и ще видиш.
Виж ти. Той ме заплашва. Хей, искрящия, ето каква е сделката.
Ти искаш да се върнеш на Ас-нещо си, Асбърг...
Асгард. - Всеки, който победи моя шампион,
ще спечели свободата си. - Чудесно!
Само посочи чий задник трябва да наритам.
На това му викам аз претендент! Посоката е натам, господарю.
Локи!
Хей! Хей! По-спокойно, човече.
Насам. Купчина скали, които ти махат.
Всъщност съм същество. Нека ти се представя.
Казвам се Корг. Тук съм нещо като лидер.
Направен съм от скали, както виждаш, но нека това не те плаши.
Няма защо да се страхуваш, освен ако не си направен от ножици.
Камък, ножица, хартия. Шегичка за теб.
Това е моят много добър приятел, Мийк.
Той е насекомо и има ножове за ръце.
Ти си Кронан, нали? - Да, аз съм.
Какво правиш тук?
Ами, опитах да започна революция,
но не отпечатах достатъчно брошури, така че...
Почти никой не скочи, освен майка ми и приятелят й, когото мразя.
Като наказание ме пратиха тук и станах гладиатор.
Малко промоционално бедствие, но...
Сега всъщност организирам друга революция.
Не знам дали те интересува подобно нещо.
Мислиш ли, че би те заинтересувало?
Ти как...
Да, не. Това нещо е кръг.
Но не истински. По-скоро странен кръг.
Но, в това няма смисъл. - Тук нищо няма смисъл, човече.
Единственото, което има смисъл е, че няма никакъв смисъл.
Някой тук да е победил шампиона на Великия господар?
Дъг го победи. Дъг! О, не, Дъг е мъртъв. Точно така.
Всеки, който се бие с шампиона, умира.
Ами ти? Направен си от скали.
Трошлива скала, всъщност.
Аз участвам в по-малки битки. Загрявам тълпата.
Ще излезеш срещу него, така ли? - Да, ще изляза.
Ще се бия, ще победя. После ще се махна от тук.
Точно така казваше и Дъг. До скоро, нов Дъг.
Явно, никой не ме помни.
Никой ли не е разказал историята?
Виж ги тези лъжци.
С бокали и градински партита?
Предатели на мира?
Один. Гордее се, че го има,
но се срамува, че го е използвал!
Ние бяхме непобедими.
Аз бях неговото оръжие в завладяването и издигането на империята Асгард.
Едно след друго, царствата ставаха наши.
Но тогава, само заради амбицията ми
да го надмина, той ме изгони.
Затвори ме в клетка. Заключи ме като животно.
Преди това, войните на Асгард бяха почитани.
Телата им биваха погребани като герои под този дворец.
Съкровищата на Один. - Фалшиви!
Повечето от нещата тук са фалшиви.
Слаби.
По-малки са, отколкото си мислех.
Това не е лошо.
Но това... Вечния огън.
Искаш ли да видиш, как изглежда истинската сила?
Фенрис, скъпи мой. Какво са сторили с теб?
С Вечния огън, вие сте възродени!
Липсваше ми.
Всички ми липсвахте.
Один, заеми мястото си в залите на Валхала.
Където смелите ще живеят вечно.
Нито ще скърбим, но ще се радваме. За умрелите в славната смърт.
Боли, нали? Да те излъжат.
Да ти кажат, че си нещо и да разбереш, че всичко е измама.
Не си мислил, че наистина ще дойда при теб, нали?
Това място е отвратително.
Това означава ли, че не искаш помощта ми?
Виж, не можех да застраша позицията си при Великия господар.
Отне време да спечеля доверието му. Той е луд, но може да е ужасен.
Това, което казвам, е че може да се минеш на страната на Великия господар.
Може би във времето ще се случи
инцидент с Великия господар и тогава...
Не може сериозно да мислиш, че ще се върнеш, нали?
Сестра ни строши чука ти като стъкло.
Тя е по-силна от двама ни.
По-силна е от теб. Нямаш шанс. Разбираш ли какво ти казвам?
Добре.
Явно трябва да продължа сам.
Както е било винаги.
Ще кажеш ли нещо?
Кажи нещо!
Какво искаш да кажа?
Инсценира собствената си смърт.
Открадна трона, отне силата на Один, изпрати го на Земята да умре.
Освободи Богинята на смъртта. Това стига ли ти?
Искаш ли да се върна още по-назад от последните два дни?
Знаеш ли, не съм виждал този негов възлюбен Шампион,
но съм чувал, че е невероятно жесток.
Направих голям залог срещу теб за утре. Не ме проваляй.
Чупка, призрак!
Изчезна.
О, мамка му! Навсякъде има нечия кръв и коса.
Момчета, бихте ли си чистили оръжията,
щом свършите боя? Отвратителни мърлячи!
О, Тор. Искаш ли голяма дървена вилица?
Не. - Да, не е особенно полезна.
Освен ако не се биеш срещу трима вампири, свити на кълбо.
Не, наистина ми се иска да имах чука си.
Чук ли? - Той е уникален.
Направен от специален метал, от сърцето на умираща звезда.
А когато го завъртя бързо, ми дава способността да летя.
Яздиш чук? - Не, не го яздя.
Значи, той те язди? - Не, завъртам го много бързо.
И тогава ме изхвърля... - О, Господи.
Чукът те изхвърля? - От земята! Изхвърля ме от земята.
Вдига ме във въздуха. И мога да летя.
Когато го хвърля, той винаги се връща при мен.
Звучи, сякаш имаш доста специална интимна връзка с този чук,
чиято загуба е почти сравнима със загубата на любим човек.
Доста добре казано.
Казах, че са мои.
Виждаш ли я? Тя ме докара до тук.
О, да, Събирач 142. Внимавай с тези асгардианци, човече.
Трудни хора са.
Асгардианци?
Хей! Хей!
Здравей.
Недей да ме удряш с нещо. Искам да поговорим.
Асгард е в опасност.
Боже мой, ти си Валкирия.
И аз исках да съм Валкирия, когато бях по-млад.
Докато не разбрах, че всички сте само жени.
Не че има нещо лошо. Обичам жени.
Понякога дори прекалено много.
Не по ужасен начин, само с по-голямо уважение.
Мисля, че е чудесно, че има елитни сили от жени-войни.
Вече е време.
Приключи ли? - Господаря на гръмотевиците! Ти си!
Моля те, помогни ми. Трябваш ми. - Чао.
Добре. Значи си предателка или страхливка,
защото Валкириите са се клели да пазят трона.
Слушай внимателно, Ваше величество.
Това е Сакаар, не Асгард. А аз съм Събирач, не Валкирия.
Вземете го за обработка!
Никой не можа да избяга от тук.
Така или иначе ще умреш.
Сега не мърдай. Ръцете ми вече не са толкова сигурни.
Кълна се в брадата на Один, няма да ми режеш косата,
освен ако не искаш да усетиш гнева на могъщия Тор!
Любезно ви моля, сър, не ми режете косата.
Моля ви, не! Не!
Еха, ето ви и вас!
Какво шоу! Каква вечер! Кой се забавлява?
Моля ви. Аз съм вашият домакин.
Големи аплодисменти, за всички наши бивши състезатели,
които умряха така ужасно. Добри стортисти.
Какво шоу, каква вечер!
Затова сте дошли, затова и аз съм тук.
И сега, без да се бавим повече, време е за основното събитие.
Това е първото му участие.
Изглежда обещаващо. Има си няколко трика.
Но, повече няма да ви кажа. Сами ще видите.
Дами и господа, представям ви Господарят на гръмотевиците.
Пазете се от пръстите му. Правят искри.
Добре, това е то. Да се приготвим да го посрещнем.
Ето го и него.
Той е създание... Какво можем да кажем за него?
Той е уникален. Няма друг като него.
Чувствам, че имаме специална връзка.
Той е непобедимият.
Той е господстващият.
Той е защитникът.
Дами и господа, представям ви...
Вашият, Невероятният...
Хълк... Хълк.
Да!
Трябва да се махна от тази планета.
Хей! Къде отиваш?
Хей! Ние се познаваме!
Приятели сме от работа!
Къде се губиш? Всички те мислеха за мъртъв.
Толкова неща се случиха, откакто те видях последно.
Загубих си чука.
Стана вчера, така че, още ми е прясно.
Локи е жив. Можеш ли да повярваш?
Ето го там, горе. Локи! Виж кой е тук!
О, Банър, не съм вярвал, че ще го кажа, но...
Много се радвам да те видя.
Банър! Хей, Банър!
Няма Банър! Само Хълк!
Какво правиш? Това съм аз.
Тор!
Банър, ние сме приятели. Това е лудост. Не искам да те нараня.
Ето, започна се. Започна се!
Какво?
Хей, великане.
Слънцето вече се снижава.
Точно така. Слънцето залязва.
Повече не искам да те наранявам. Никой вече няма да го прави.
Да! Така се прави!
Голям фен съм на този спорт.
Добре. Майната му.
Знам, че си там, Банър. Ще те изкарам навън.
Какъв ти е проблемът? Излагаш ме. Казах им, че сме приятели!
Гръмотевица! Гръмотевица!
Още един ден, още един Дъг.
Какъв е този шум?
Обикновените хора още не са се предали.
Съпротивата иска да разбие предните врати.
Разкажи ми за себе си, Скърдж.
Баща ми беше каменоделец, а майка ми беше...
Добре, достатъчно. Имах предвид, каква е твоята амбиция?
Искам възможност да се докажа.
Признание. Когато бях млада,
всеки велик цар си имаше екзекутор.
Не просто да екзекутира хората, но също и тяхната далновидност.
Но главно, да екзекутира хора. Все пак, това беше голяма чест.
Аз бях екзекутора на Один.
А ти... ще бъдеш моят.
Да започнем завладяването.
Скърдж, къде е мечът?
Този меч е ключът за отварянето на Бифрьост.
Тези хора, които каза, че още не са се предали.
Заловете ги.
Извинете.
Съжалявам за това, но тези неща са навсякъде.
Хайде.
Тук ще бъдете в безопасност.
Всичко наред ли е?
Хълк в гореща вана.
От колко време си така? - Как?
Като сега. Голям, зелен, глупав.
Хълк винаги си е Хълк.
Как стигна до тук?
Побеждавайки. - Имаш предвид с измама?
Те имаха ли такова нещо? Когато ги победи?
Как пристигна тук?
С Куйнджет. - Да. А къде е Куйнджет сега?
Това... Гол си. Много си гол.
Вече се запечата в главата ми.
Куйнджет.
Да, ще ни измъкна от тук. Ужасно е.
Ще се влюбиш в Асгард.
Той е голям, златен, бляскав. - Хълк остава.
Не. Хората ми имат нужда, да се върна в Асгард.
Трябва да предотвратим Рагнарок. - Рагнарок?
Предсказана смърт на моя свят. Краят на дните. Край на всичко.
Ако ми помогнеш да се върна в Асгард,
ще ти помогна да се върнеш на Земята. - Земята мрази Хълк.
Земята обича Хълк. Обичат те. Ти си един от Отмъстителите, част от екипа.
Един от приятелите ни. Това правят приятелите, подкрепят се.
Ти си приятел на Банър. - Не съм негов, предпочитам теб.
Приятел на Банър. - Дори не го харесвам.
Всички тези числа, науката, уредите.
Тор отива, Хълк остава. - Добре.
Стой си тук. Глупаво място. Много грозно, между другото.
Червеното и бялото? Ама, че избор на цвят. Абсурдно.
Смачкал те. - Нищо не си смачкал.
Аз победих в тази битка. - Аз смачкал теб.
Да бе, сигурно. - Бебешки ръчички.
Какво? - Бебе!
Идиот, като дете си.
Тор върви. - Тръгвам си.
Тор пак долу.
Тор у дома.
Хълк тренира. - Чудесно. Забавлявай се.
Здравей, великане. - Здрасти, малко момиче.
Как се справяш? - Побеждавам.
Хаймдал, знам, че ме виждаш.
Трябва да ми помогнеш.
Помогни ми да видя.
Виждам те, но си много далеч.
Какво става тук? - Ела и виж сам.
Осигурявам убежище в една крепост, изградена от нашите предци.
Но ако гарнизонът падне,
единствената ни възможност за бягство е Бифрьост.
Говориш за евакуация на Асгард?
Няма да издържим много, ако останем.
Тя черпи силата си от Асгард и става все по-силна с всеки ден!
Хайде!
Хела е ненаситна. Ако я оставим жива,
ще унищожи Деветте царства и целия Космос.
Трябваш ни. - Опитвам, но не знам къде съм.
Ти си на планета, заобиколена от портали. Мини през единия.
През кой? - През големия.
Тор тъжен. - Млъквай.
Тор тъжен!
Не съм тъжен, идиот.
Бесен съм.
Ядосан съм. Изгубих баща си.
Изгубих си чука.
Хленчи. Хленчи. - Дори не слушаш!
Спри да риташ нещата! - Ти си наистина лош приятел!
Ти лош приятел. - Знаеш ли как те наричаме?
Глупавия отмъстител. - А ти мъничък отмъстител!
Ти луд ли си? - Да.
Знаеш ли какво? Земята наистина те мрази.
Съжалявам, че ти наговорих тези неща.
Не си глупав отмъстител, никой не те нарича така.
Няма проблем.
Просто не може постоянно да хвърляш щитове по хората.
Можеше да ме убиеш. - Знам. Но постоянно съм ядосан.
Хълк винаги е ядосан.
Еднакви сме. Ти и аз сме двама избухливи идиоти.
Да бе, еднакви. Хълк е като огън. Тор е като вода.
По-скоро и двамата сме като огън. - Но Хълк е като истински огън.
Хълк е като бушуващ огън. Тор е като тлеещ огън.
Хълк, искам да направиш нещо за мен.
Здрасти, малко момиче.
Какво става? Какво...
Толкова си дебелоглав, че не можеш да разбереш кога някой
се крие в другия край на Вселената, защото иска да бъде оставен на мира.
Трябва да поговорим. - Не, ти искаш да говориш с мен.
Тя трябва да остане тук. - Дадено.
Остани. Моля те? - Моля те.
Добре.
Ето я сделката.
Аз те изслушвам,
докато това не се изпразни.
Асгард е в опасност. Хората умират
и ние трябва да се върнем там. Трябва ни помощта ти.
Свърши. Чао.
Один е мъртъв.
Хела, богинята на смъртта, нападна Асгард.
Ако Хела се е завърнала, значи Асгард е загубен.
Аз ще я спра.
Сам? - Не. Събирам екип.
Аз, ти и големия. - Не, без екип! Само Хълк.
Значи, сме аз и ти. - Мисля, че си само ти.
Слушай, Валкирите са легендарни.
Елитни войни на Асгард, заклели се да бранят трона.
Няма да се вмъкна в още един от семейните раздори на Один.
Това пък какво означава? - Сестра ти.
Силата й идва от Асгард, като твоята. Но щом остана без контрола на Один,
тя изби всички в двореца и се опита да превземе трона.
Когато се опита да избяга от изгнанието си,
той изпрати Валкири да я върнат.
Оцелях единствено защото...
Виж, веднъж вече я срещнах, когато още вярвах в трона.
И това ми костваше всичко. Това му е сбърканото на Асгард.
Тронът, тайните, цялата тази златна фалшификация.
Съгласен съм.
Не си позволявай много. - Съгласен съм.
Точно затова се отказах от трона. Не става дума за короната.
Става дума за хората. Те умират, а са също и твоите хора.
Забрави.
Аз го направих. - Добре. Супер.
Благодаря ти. - За какво?
За това.
Не го забеляза, нали?
Така е по-добре.
Ами, давай. Остани си тук и поробвай хора за този луд.
Продължавай да пиеш. Да се криеш.
Що се отнася до мен,
избрах да се изправя срещу проблемите и да не бягам от тях.
Защото това...
Защото това правят героите.
Приятел, остани!
Да!
Хайде.
Добре дошли. Изисква се гласово разпознаване.
Тор. - Достъп отказан.
Тор, син на Один. - Достъп отказан.
Бог на гръмотевиците. - Достъп отказан.
Най-силният Отмъстител. - Достъп отказан.
Най-силният Отмъстител! - Достъп отказан.
Проклет да си, Старк. Точка на пречупване.
Добре дошъл, Точка на пречупване.
Приятел, остани! - Не, недей!
Остани! - Не, спри да рушиш всичко.
Добра работа, великане. Не знаем накъде се е насочил Ултрон,
но ти се издигаш много бързо, така че...
искам да обърнеш кораба, става ли?
Не можем да те проследим, когато си на стелт режим,
затова трябва да ми помогнеш.
Трябва да...
Какво е това? - Банър?
Добре ли си? Банър?
Слънцето залязва. Точно така. Дишай.
Няма да те нараня. Слънцето залязва. - Тор...
Какво е станало с косата ти? - Един ужасен старец я отряза.
Изглежда добре. Къде сме?
Как е Нат? - Нат си е добре.
А какво стана със Соковия? - Соковия?
Град Соковия, спасихме ли го? - Банър, чуй ме...
Какво? - Соковия, Ултрон,
това беше преди 2 години. - Какво говориш?
Бил съм Хълк 2 години? - Страхувам се, че да.
Какво се е случило, по дяволите?
Банър, има нещо, което трябва да знаеш.
Изисква се гласова активация. - Банър.
Добре дошъл, най-силен отмъстител. - Какво?
Корабен дневник.
Тор, къде сме? - Ами, относно това...
Слушайте. Внимание, моля.
Имам лоши новини. Моят възлюбен, страхотен шампион е изчезнал.
Излезте по улиците. Поздравете моя шампион.
Кой е този? - Той управлява тук.
Ти живя в къщата му известно време. - Така ли?
Да, много неща се случиха. Ти и аз се бихме наскоро.
Победих ли? - Не, аз победих. Безспорно.
Не ми звучи правдоподобно. - Да, но е истина.
Изглежда, че този престъпен, съблазнителен
Господар на гръмотевиците го е отвлякъл.
Съблазнителен Бог на гръмотевиците. Трябва да вървим.
Това е лошо. Наистина, наистина лошо.
Тор.
Мисля, че изперквам. - Не, недей да изперкваш.
Добре си. Облечи тези. - Дрехите на Тони. Той тук ли е?
Не, не е тук. Но слушай, остани спокоен. Слънцето залязва.
Слънцето наистина е ниско. Слънцето залязва.
Аз съм разстроен.
Много разстроен. Знаете ли какво правя тогава?
Обвинявам. И мисля, че точно сега е момента?
Знаете ли кого ще обвиня за това?
Велики господарю, аз... - Хей, не ме прекъсвай.
Защо ми даваш жезъла за топене?
Той ме прекъсна. Това не е углавно нарушение.
Докъде бях стигнал? Безценния ми шампион изчезна.
И всичко това заради този Господар на гръмотевиците.
Всичко това е заради него, твоят брат.
Каквато и да е историята. Осиновен или просто е сложно.
Сигурен съм, че има история.
Той е твоят претендент.
Скъпи приятелю, ако ми дадеш 12 часа,
ще ти върна и двамата живи. - Аз ще го направя за два.
Аз пък мога за един. - Да спрем дотук.
Знаете ли, събудих се тази сутрин, мислейки си за публична екзекуция.
Но засега, ще се задоволя с това... кой ще ги доведе пръв.
Така че, часовникът тиктака.
Какво направи? - Няма да ти давам отчет, Лакей.
Казвам се Локи и ще отговаряш пред Великия господар.
Защо помагаш на брат ми да избяга с онзи зелен глупак?
Не помагам на никого.
Ти си Валкирия?
Мислех, че всички Валкирии са загинали от ужасна смърт.
Подбери мъдро следващите си думи.
Ужасно съжалявам, сигурно е ужасно болезнен спомен.
Слънцето залязва, слънцето е наистина ниско.
Слънцето залязва... - Ще спреш ли да го повтаряш?
Искам да останеш спокоен. - Спокоен? Аз съм на чужда планета.
Това е просто планета. И преди си бил на планета.
Да! На една! - Е, сега си бил на две!
Това е нещо хубаво. Напълно ново усещане.
Невроните ми стрелят по-бързо,
отколкото мозъкът ми може да се справи с информацията.
Този път всичко е напълно различно.
В миналото винаги бяхме Хълк и аз, всеки с ръка на волана,
но сега се чувствам, сякаш ключовете са в него,
а аз съм заключен в багажника.
Е, нали се върна, това е важното. - Не, не е това.
Казвам, че ако отново се превърна в Хълк,
Банър може изобщо да не се върне.
И сме блокирани на планета, проектирана да ме стресира.
Не сме блокирани. Ще намеря начин да се приберем у дома.
Благодаря ти. - Не в твоя дом. В Асгард.
В моя дом. - Какво?
Слушай, хората ми са в смъртна опасност.
Ти и аз трябва да победим едно наистина могъщо същество,
което случайно е моя сестра.
Толкова е объркано и толкова... Не искам да се бия със сестра ти.
Това си е семеен проблем. - Тя е зло същество.
Не ми дреме каква е. Не искам да се бия повече. Писна ми.
Току-що ти казах. Превърна ли се в Хълк, повече няма да се върна.
А на теб не ти пука! - Не, събирам екип. Хълк е огънят.
Просто ме използваш, за да се добереш до Хълк. Майната му.
Чакай, не! - Не ти пука. Не си ми приятел.
Не. Дори не харесвам Хълк. Той е само... мачкай, мачкай!
Предпочитам теб.
Благодаря ти. - Но, да си призная,
трябва ли да се бият зли същества, той е много силен и полезен.
Да. И Банър е силен и полезен. - Така ли?
Добре, колко докторски степени има Хълк? Нула.
А колко има Банър? Седем.
Добре, вече не трябва да се биеш.
Но тук сме в опасност, затова да се махаме.
Какво ще правиш с това? - Трябва ми дегизировка. Аз съм беглец.
На мен ми трябва дегизировка. - Ти си дегизиран.
Аз ще съм Тони Старк. - Каквоt?
Да, Тони и циганина.
Ти не приличаш на Тони. Приличаш на Брус Банър.
Тогава, защо ме облече като Тони? - Защото беше гол.
Добре, признавам.
Какво правиш? Спри вече. - Съжалявам.
Тони носи супер тесни панталони. - Защо си толкова странен?
Не знам, може би това, че бях затворен 2 години в чудовище,
ме е направило малко странен!
Хей, всичко е наред. Успокой се.
Спокойно, хайде. Слушай, ще отидем в Асгард
и ти никога повече няма да мислиш за Хълк.
Добре е, нали? - Да.
О, това е лошо...
Банър! Банър!
- Тор!
Здравей. - Здрасти.
Щях да се оправя. - Е, аз бях първа.
Добре. Какво правиш тук?
А вие какво правите? Мислех, че сте си тръгнали.
Бях отклонен. - Ами това...?
Дегизировката ми.
Виждам ти лицето. - Направя ли така, не можеш.
Косата ти е добре. Харесва ми. Нещо си променила? Може би си я измила?
Какво е това на очите й? Хората, които е убила?
Толкова е красива и силна..
Кой е този? - Приятел.
Аз съм Брус. - Сякаш те познавам.
Сякаш и аз те познавам.
Виж, прекарах години в мъгла, опитвайки се да забравя миналото си.
Сакаар изглеждаше най-доброто място да пия, да забравя и да умра един ден.
Помислих си, че ако пиеш много, това вероятно ще те убие.
Не планирам да спра пиенето.
Но не искам да забравя. Повече не мога да бягам.
Така че, ако ще умирам...
по-добре да е докато забивам меча си в сърцето на умиращата вещица.
Добре. Да. - Затова искам да съм в екипа.
Има ли си име? - Да, казва се... Отмъстителите.
Отмъстители? - Защото си отмъщавам.
Ти си отмъщаваш.
А ти, искаш ли отмъщение? - Аз... не съм решил.
Също така, имам и друго решение.
Изненада!
Трябваше да се уверя.
Здравей, Брус.
Последният път когато те видях,
ти се опитваше да избиеш всички. Къде беше тези дни?
Във всеки момент е различно.
Боже, това Драконов зъб ли е? - Да.
Прочутият меч на Валкирия.
Сакаар и Асгард са двете най-отдалечени
известни системи, така че, по нашите най-добри изчисления,
червеевата дупка е оттатък покрайнините на града.
С презареждане на Ксандар,
можем да се върнем на Асгард след 18 месеца?
Не. Ще минем през онази голямата.
Дяволският анус? - Анус ли?
Чакайте, чий анус? - За протокола, не знаех как се нарича,
когато го избрах.
Това прилича на избухнала неутронна звезда в моста на Айнщайн-Розен.
Трябва ни друг кораб. Това нещо ще разкъса моя на парчета.
Тя е права. Трябва ни такъв, който да издържи
геодезичното напрежение от сингулярността.
И да има офлайн система за кормилно управление,
която да функционира без компютър.
Ще ни трябва и поставка за чаши, защото ако ще мрем, поне да пием!
Познавам ли те? Сякаш те познавам. - И при мен е така. Странно.
Какво ще кажеш? Неизвестно метагалактично пътуване,
през опасен космически портал.
Звучи ми като приключение.
Трябва ни кораб. - Искам два кораба.
Абсолютен връх на редицата модели. - Не мисля, че е възможн...
Но, Великият господар има много кораби.
Може би дори съм откраднал кодовете за достъп към системата за сигурност.
И внезапно те е завладяло желанието да постъпиш правилно?
Не, разбира се. Изгубих благосклонността на Великия господар.
В замяна на кодовете и достъп до кораба,
искам безопасно пътуване. През Анусът.
Казваш, че можеш да ни осигуриш достъп до гаража,
без да задействаме аларма? - Да, братко. Мога.
Може ли едно бързо съвещание?
Говорих с него преди няколко минути
и той е напълно готов да убие всеки един от нас.
Мен опита да ме убие. - Да, мен също. Много, много пъти.
Веднъж, когато бяхме деца,
той се превърна в змия, а знае, че аз обичам змиите.
Затова, когато вдигнах змията, за да й се порадвам,
той си върна нормалния вид и каза: "Да, това съм аз!" и ме намушка с нож.
Тогава бяхме на 8 години.
Ако ще палим кораб, ще трябва пазачите да са далеч от двореца.
Защо не пуснете звяра на свобода? - Млъквай.
Имате си звяр? - Няма звяр. Той просто си е глупав.
Ще започнем революция. - Революция?
Ще ти обясня по-късно. - Кажи пак, кой е този?
Ще ти обясня по-късно.
Това, което излиза от теб някаква протоплазма ли е или яйца?
Прилича ми на яйца.
Търся Корг. - Кой пита?
Знам че ти питаш, но има ли и друг или си само ти?
Господарят на гръмотевиците ти праща поздрави.
Революцията започна!
Революция? Как е възможно?
Не знам, но мейнфрейма на арената за дисковете за подчинение е деактивиран
и робите са се въоръжили.
Не харесвам тази дума. - Коя? Мейнфрейм?
Не, защо пък да е мейнфрейм? Не. Онази с Р.
Извинете. Затворниците са се въоръжили.
Добре. Така е по-добре.
Чуй, трябва да поговорим.
Не съм съгласен. Общуването не е силна страна в семейството ни.
Представа си нямаш. Беше откровен, откакто говорихме за последен път.
Здравейте. - Здрасти.
Момчетата на Один заедно.
Почти поетично при положение, че смъртта му ни раздели.
Може би е добре да сме си чужди сега.
Двама синове на короната, оставени на течението.
Не мърдай!
Мислех, че не искаш да говориш за това.
Виж сега, вероятно е по-добре да остана тук на Сакаар.
Точно това си мислех и аз.
Да не би да се съгласи с мен? - Стига, тук е идеално за теб.
Тук е диво, хаотично беззаконние. Мисля, че за теб е страхотно тук.
Наистина ли мнението ти за мен е толкова ниско?
Локи, мислех си за твой свят.
Мислех, че винаги ще се бием рамо до рамо, но...
В края на деня, ти си ти, а аз съм аз.
Може би все още има нещо добро в теб,
но нека си го кажем честно.
Пътищата ни се разделиха много отдавна.
Да.
Може би е най-добре никога повече да не се видим.
Винаги си искал точно това.
Хей, да направим това с помощта.
Какво? - Онова с помощта.
Не. - Хайде, ще ти хареса.
Мразя го. Унизително е. - Страхотно е. Работи всеки път.
Имаш ли по-добър план? Правим го. - Не. Няма да го правим.
Помогнете, моля ви! Брат ми умира!
Помогнете! Помогнете му.
Класика. - Още го мразя. Унизително е.
Не и за мен.
Кой кораб ни каза тя да вземем? - Командирския.
Макар да смятам, че няма да има голяма разлика.
Локи...
Знам, че съм те предавал толкова много пъти,
но този път наистина не е лично.
Наградата за залавянето ти ще ме уреди добре.
Чувството няма място тук, нали? - По-лесно е да го оставиш да изгори.
Съгласен съм.
Изглежда болезнено.
Скъпи братко, ставаш предсказуем.
Аз ти вярвам, ти ме предаваш, все се въртим в един кръг.
Локи, животът е растеж, той е промяна.
Но ти явно искаш да си останеш същия.
Искам да кажа, че ти винаги ще си останеш Бог на злото.
Но би могъл да си нещо повече.
Ще ти оставя това тук.
Както и да е, трябва да тръгвам, желая ти късмет.
Както вече знаеш, това е просто космически кораб.
Верни сакаарианци, Господарят на гръмотевиците открадна кораба ми,
и любимият ми шампион? Сакаарианци, превземете небето!
Свалете го. Не му позволявайте да напусне планетата.
Добър изстрел. - Благодаря.
Отвори люковете. - Добре.
Дано си по-корав, отколкото изглеждаш! - Защо?
Не трябва ли и ние да стреляме? - Да, трябва.
Къде са му оръжията на този кораб? - Няма такива. Това е лазерен кораб.
Какво? - Великият господар го използва само
за забавления, оргии, такива неща.
Тя да не каза, че Великият господар го е използвал за оргии?
Да! Не докосвай нищо.
Не! Не!
Не!
Влизай вътре! - След минута!
Май трябва да помогна. Ето, поеми управлението!
Не, не знам как се прави!
Ти си учен. Използвай си докторските степени.
Никоя от тях не е за летене на извънземни космически кораби!
Стига, трябва да има оръжия. Това ми прилича на оръжие.
Хора, приближаваме Дяволският анус.
Ето я и нея. Билетът ни за навън.
Хей, какво е това?
Благодаря. - Здравей, човече.
Ще се качим на онзи кораб. Искаш ли да дойдеш?
Е, изглеждате, сякаш...
Отчаяно се нуждаете от командване. - Е, благодаря ти.
Започва се!
Мамка му!
Асгардианци! Някоя заблудена душа,
е откраднала меча на Бифрьост. Кажете ни къде е
или ще има последствия.
Лоши последствия.
Е?
Ти.
Моля ви!
Е... Екзекуторе?
Чакайте! Чакайте!
Знам къде е мечът.
Не съм предполагала, че ще се върна тук.
Мислех, че ще бъде много по-хубаво.
Не че сега не е. Но там нещо гори.
Ето, горе в планините. Топлинни следи.
Хората са се събрали заедно. Тя идва за тях.
Пуснете ме в двореца. Ще я примамя. - И да се самоубиеш?
Хората са в капан, това е важното. Докато се занимавам с Хела,
вие двамата им помогнете да напуснат Асгард.
И как да го направим? - Имам човек там, на място.
Асгард!
Тя е тук.
Сега корабът си има оръжие. - Аз поемам оттук.
Намерих това в оръжейната.
Късмет. - Ваше величество.
Не умирай.
Знаеш какво имам предвид.
Движете се!
Вървете към Бифрьост.
Сестро.
Още си жив. - Харесва ми двореца.
Пренаредила си, както виждам.
Изглежда решението на баща ни за всеки проблем, е да го покрие.
Или да го изхвърли.
Казал ти е, че си достойна, същото каза и на мен.
Виждаш ли? Изобщо не си го познавал.
Не беше най-добрия.
Один и аз удавихме цели цивилизации в кръв и сълзи.
Откъде мислиш, е дошло всичкото това злато?
И тогава, един ден той реши да стане милосърден крал.
Да подкрепя мира и да защитава живота.
Да има теб.
Разбирам защо си гневна
и като моя сестра, технически имаш претенция към трона.
Повярвай ми, ще е страхотно някой друг да управлява. Но не и ти.
Ти си просто...
...най-лошата.
Добре тогава, стани! Седнал си ми на мястото.
Баща ни веднъж ми каза: "Мъдрият крал никога не търси войната...
Но винаги трябва да е готов за нея."
Назад!
Вървете!
Честно казано, очаквах повече.
Хаймдал.
Мечът!
Това е разликата между нас.
Аз съм първородната. Истинският наследник.
Спасителят на Асгард. А ти си едно нищо.
Толкова е просто. Дори слепец би го видял!
Сега ми напомняш за татко.
Това тъпо куче не умира!
Всичко ще е наред. Аз ще се оправя.
Искаше да знаеш кой съм аз?
За какво говориш, по дяволите?
Ще видиш.
Виждаш ли? Никой няма да ходи никъде.
Ще взема този меч, дори ако трябва да ги избия всичките.
Здравей, човече.
Аз съм Корг, това е Мийк. Качваме се на кораб и се махаме от тук.
Идваш ли?
Вашият спасител е тук!
Липсвах ли ви? Всички на кораба. Веднага.
Добре дошъл. Видях те да идваш. - Разбира се.
Смело начинание, но никога не сте имали шанс.
Разбираш ли... Аз не съм кралица или чудовище.
Аз съм Богинята на смъртта.
А ти на какво беше бог?
Дори когато имаше две очи,
виждаше само половината картина.
Тя е твърде силна. Не мога без чука си.
Да не си Тор, Богът на чуковете?
Чукът беше, за да ти помага да контролираш силите си. Да ги фокусираш.
Никога не е бил твоят източник на сила.
Твърде късно е. Тя вече превзе Асгард.
Асгард не е място. Никога не е било.
Това може да е Асгард.
Асгард е там, където са хората ни.
Дори сега, в момента. Тези хора имат нужда от помощта ти.
Аз не съм силен като теб.
Не.
По-силен си.
Кажи ми, братко. На какво беше бог ти?
Забави се. - Липсва ти едно око.
Още не е свършило.
Май ще трябва да разпуснем Отмъстителите. - Удари я с мълния.
Ударих я с най-голямата мълния в историята и нищо.
Само трябва да я задържим, докато всички се качат на борда.
Така няма да се свърши.
Докато Хела е на Асгард, силата й ще расте.
Ще ни преследва.
Трябва да я спрем тук и сега. - Тогава, какво ще правим?
Няма да правя онова с "Помогнете".
Асгард не е мястото. Това са хората.
Локи, това не е за да спре Рагнарок, а за да го предизвика.
Короната на Сартър, в трезора.
Това е единственият начин.
Смел ход, братко, дори и за мен.
Ще започваме ли? - След теб.
Това е лудост.
Тръгвайте! Веднага!
За Асгард!
С Вечния огън, ще се възродиш.
Хела! Достатъчно!
Искаш Асгард? Твой е!
Каквато и игра да играеш, няма да ти се получи.
Не можеш да ме победиш.
Не мога, знам.
Но, той може.
Не!
Възродих се, Асгард! Аз съм твоята разплата!
Хората са в безопасност. Само това има значение.
Изпълняваме пророчеството. - Мразя го това пророчество.
Аз също, но нямаме избор.
Сартър унищожава Асгард, унищожава Хела
така че, хората ни могат да живеят.
Но, трябва да го оставим да си свърши работата, иначе...
Не!
Хълк, спри, глупако!
Хълк, спри! Поне веднъж в живота си не мачкай нищо.
Голямо чудовище!
Да вървим! - Добре!
Аз съм гибелта на Асгард!
Пораженията не са много лоши.
Докато основите са здрави, можем да възстановим това място.
Ще се превърне в рай за всички хора и извънземни във Вселената.
Сега и основите заминаха. Съжалявам.
Какво сторих?
Спаси ни от заличаване.
Асгард не е място.
То е хората.
Отива ти.
Знаеш ли, май все пак не си толкова лош, братко.
Може би, не съм.
Благодаря ти.
Ако си тук, мога дори да те прегърна.
Тук съм.
Тронът ти.
Е, Кралю на Асгард.
Накъде? - Не съм сигурен.
Някакви предположения?
Мийк, ти откъде си? - О, Мийк е мъртъв.
Случайно го настъпах на моста.
Почувствах се толкова виновен, че го нося цял ден.
О, Мийк, ти си жив! Жив е, момчета. Какъв беше въпросът?
Нека бъде Земята.
Превод: Симеон Симеонов subs.sab.bz
Мислиш ли, че е добра идея да се върнем на Земята?
Разбира се, хората на Земята ме обичат. Там съм много популярен.
Нека перефразирам.
Мислиш ли, че е добра идея да върнеш мен на Земята?
Вероятно не, честно казано.
Но това не ме притеснява, братко.
Чувствам, че всичко ще бъде наред.