Ах, Америка.
Ти, пристан на спокойствието и на пропорционалния отговор.
Ти всяваш спокойствие и доброта в света.
Какво правиш, когато водената от теб война
не може да бъде спечелена по един разумен начин?
Очевидно начинът е да уволниш отговорника за войната
и да докараш някой друг.
През 2009, въпросната война беше тази в Афганистан.
А този някой друг,
беше Глен.
Военната машина превод: spitfire_
Готови ли сте, момчета?
Да го направим.
Така. Ето какво научих за генерала с четири звезди Глен Макмеън
Роден е във Форд Левънуърт във военно семейство.
Завършва Уест Пойнт през 1976.
Училището за рейнджъри през 79-та.
Завършва политически науки и военна история в Йейл.
Бил пълен отличник и създавал много проблеми.
Веднъж опитал да вкара черешова близалка
в задника на един от подчинените му сержанти.
Той е обичан от мъжете и жените, които са под негово командване
Три, две, едно. Сега. - Не се плаши да си изцапа ръцете.
Никъде не праща хората си, ако и той не би отишъл там.
Той е известен като Цар Лъв, Мъжът с главно Г, Големият Глен
а най-известния е Гленвотното.
Той е като изваден от друга епоха.
Ръката му е все в такава форма,
сякаш не иска да пусне цигарата си по времето на Втората световна,
но заради модерното му мислене и здравословен живот, той не пуши.
След успешни мисии в Ирак като машина за убиване,
Глен беше назначен за началник
на щатските и съюзническите войски в Афганистан.
Война, която според вижданията му
не е спечелена досега, защото никой не я е водил.
Вълнуваме се, че сте тук. За нас е чест.
И аз се вълнувам. Нали така, Грег?
Да, сър. Много сте развълнуван.
Някак си, докато беше в Ирак,
Глен намери време да напише книга за лидерството
озаглавена "Крачка по крачка. Както всеки нормален човек".
В нея той пише: "Мъжете са несъвършени създания.
Ако бъдат оставени на спокойствие,
те ще искат единствено да си играят с пишките и да ядат пилешко".
Наред с всичките му постижения в Ирак,
повечето от нас знаят генерал Макмеън
като човекът хванал Ал-Заркауи и който срита Ал-Кайда в топките.
Пак заповядай.
Пред нас стои войн. Радваме се, че сте тук, сър.
Глен беше известен като скромен човек,
но скромен в смисъл:
"Скромността ми ме прави по-добър от теб".
Известен е със спартанския режим, рутина и дисциплина.
Храни се веднъж на ден. Спи по четири часа на ден.
Всяка сутрин бяга по 11 километра.
В Ирак, той преобразува спец операциите
с нещо, което той нарича
системно отрицание на повтаряща се процедурна практика.
Или както военните обичаха да го наричат - СОППП.
Имаме италианец, холандец.
Поляк, македонец, украинец.
Там седят австралиец, хърватин и белгиец...
Разбрах. Прекалено много инфо. Обратно на работа.
Давай.
Той беше цар на организацията.
А той трябваше да е такъв,
ако искаше да води тази коалиция, в която участваха 43 държави.
С нещо да ви помогна? - Не, довършете си разговора.
Войната може да почака.
Какво мога да направя за вас, генерале?
Искам да изкарам всеки извън офисите.
Искам да отворя това място. И затова искам да поговорим.
В Афганистан командвам само десет човека.
Няма смисъл да съм навън заедно с останалите.
Разбрах. Ясно?
Но всеки си търси причини да не е навън с другите.
Австрия има двама войника тук. Исландия е със седем.
Едната страна не се биела по тъмно. Другата пък на сняг.
Тази пък искала да удари наркоразпространението.
Онази пък не искала да го удари.
Кори Стагарт беше изпълнителният офицер на Глен.
Ръководеше задачите на генерала.
Той беше рейнджър.
Макар че нямам идея как завърши рейнджърското училище.
Супер. Мерси, момчета. Нямаме повече време.
Генерал Грег Пулвър завършва Уест Пойнт в класа на Глен.
Много интересно.
Има ли допуск до информация? - И от тогава е неотлъчно до него.
Тогава го пусни като всяко друго копеле
имащ достъп до шибаната класифицирана информация!
Официалното му звание е директор на разузнаването,
но аз единствено виждах човек, който има проблем с гнева,
чиито живот без Глен би бил празен.
Анди Муун беше техническият факир на Глен.
Той предоставяше цялата техническа подкрепа на генерала.
От която Глен се нуждаеше. - Как си, Анди?
Добре, сър. Вие как сте? - И аз така. Ще дойдеш ли за малко?
Електрическата ми самобръсначка... - Да, сър.
Счупи се.
Пийт Дъкман беше морски тюлен.
Точно като Пулвър, и той имаше "разузнаване" в задълженията си.
Какво става? - Ще се среща с президент Карзай.
Яко. Защо се изтупвате така? - Той е от световните лидери.
Яко. Може ли да дойда и аз? - Може. Това е работата ти.
По дяволите, Пийт. Защо си толкова дебел?
Не съм дебел. - До ден-днешен,
все още не знам какво Дъкман правеше за генерала.
Адмирал Саймън Бол беше говорителя на медиите за Глен.
Кооперацията... Коалицията де... - За три години и половина,
той се опитваше да обясни СОППП на медиите.
Централизирано командване
с нейната централизирана структура и други от тоя род.
Мат Литъл беше цивилният пи ар консултант на Глен.
Не знам. Това добра ръка ли е?
В столицата е бил факир. - Стрейт флош. Ало?
Той бил и лобист, който мислил
че войната в Афганистан е безсмислена.
Ти бъзикаш ли се? Няма да отида там.
Докато не му дадоха торба пари, за да отиде там.
Колко каза? - И Уили Дън.
Насам, началник. - Уили беше момчето му за всичко.
Ето ви нещата. Подредете ги както искате.
Това моята стая ли е?
Беше на генерал Уилън. Има страхотна баня.
Уили переше и гладеше дрехите на Глен.
Полираше му кубинките.
Изглеждаше, че всеки миг ще се срине,
докато носеше многото сакове на Глен.
Уили! - Да, началник.
Вкарай нещата ми в тази стая. - Тъй вярно.
Ще ръководя война, а няма да гледам телевизия.
Уили е първият човек, който Глен вижда всяка сутрин
и последният, който вижда всяка вечер.
Глен обичаше хората си,
а те му отвръщаха на любовта.
Не знам как ти изглежда на теб, Кори,
но май всички тук са забравили, че водим война.
Всички само плюскат,
а неориентираните европейци
така се напиват, че едва стоят прави.
Генерал Макмеън за посланик Маккинън.
Глен. - Пат.
Радвам се да те видя. Познаваш Дик Уодъл.
Дик. - Глен.
Рей Канучи.
Сядайте, момчета.
Пат, вече предпочитам да ми викат Ричард.
Добре.
Така да бъде. Извинявам се.
Устрои ли се, Глен? - Не съм, Пат.
За мен устройването
е главният проблем, който имаме тук.
Не си губиш времето. Трябваше да го питам за времето.
Глен, президентът иска да ръководиш нещата тук.
Водим тази война вече осем години.
Както знаеш президент Обама изтегля войници от Ирак
и пренасочва вниманието си върху Афганистан.
Хенри Уилън е добър човек,
но не беше правилният за работата.
Предвид репутацията ти и завидните ти умения,
ние се надяваме, че ти си човекът, който ще доведе всичко до завършек.
Като за начало искаме да направиш оценка на ситуацията.
Пътувай из страната. Говори с хората.
Като завършиш оценката си, ще кажеш какво трябва да направим.
Как ще сложиш край на всичко и от какво се нуждаеш.
И затова... - А накрая...
Съжалявам. Мислех, че си свършил.
Давай. - Сигурен ли сте?
Мислех, че свърши. - Но не бях.
Та...
Сега трябва да ти кажа
и какво точно очаква от нас президента.
Крайната задача е да се сложи край на тази война.
Как да го постигнем?
Чрез намаляване на войските ни. - Цивилните лица.
В неговите очи те не бяха заслужили властта, която притежаваха.
Без усилена работа и дисциплина.
Не знам, но в крайна сметка искам да върнеш всички у дома.
Но каквото и да правиш,
те моля да не искаш от президента да ти прати още войници.
Без допълнителни войници, Глен.
Те стигнали до постовете си чрез своя чар и съблазън,
които сега заставаха на пътя на Глен към величието.
Толкова е горещо. - Мамицата му.
Поредната шибана оценка.
От колко шибани оценки се нуждаят? Следват една след друга бе!
Всички показват едно и също.
Докарайте генерал Глен Макмеън и правете каквото той каже!
Успокой се, Грег. Искат и те да участват в играта.
Войните не се водят от нации или армии.
Войните се водят от мъже.
В американската армия има два вида генерали.
Онези, които вярват в победата, когато нищо не сочи такъв развой.
И онези, които знаят, че не могат да победят.
За нещастие на света,
онези, които вярват стоят на върха на веригата.
Ключът към замъка стои в ръцете на Глен.
Президент Карзай няма търпение да се срещне с вас.
Мисля, че ще си допаднете. Няма нужда, да се притеснявате.
Не се притеснявам.
Мамицата му.
Мамка му.
Извинете ме, генерале.
Опитваме се да накараме блу рей плейъра да проработи.
Знаете ли как да го подкараме?
Обикновено има кабели с различни цветове,
но този има една-единствена жица.
Не знам къде в телевизора да я вкарам.
Съжалявам, г-н президент.
Опасявам се, че технологиите не са ми силата.
Но мога да пратя някой, който да го погледне.
Майната му. Забравете.
Май се нуждая от нов телевизор.
Съжалявам, генерале.
Нека седнем.
Добре дошли.
Благодаря ви, г-н президент. - Моля ви, наричайте ме Хамид.
Извинете ме.
Моля.
Харесвах предшественика ви. Генерал Уилън.
Не съм убеден, че той ме харесваше.
Не идваше често тук.
Защо го освободиха?
Сякаш изведнъж както беше тук,
и в следващия момент вече го нямаше.
Господин президент,
правителството ни мислеше,
че е време да поемем по нов път.
И за какъв нов път говорите?
За мен най-важното е да изградим един нов Афганистан.
Заедно да изградим един свободен и проспериращ Афганистан.
Без войни и конфликти в него.
Разбирам. - Да.
Звучи ми като стария път.
Но не е.
Вероятно вие сте този нов път.
Силна нова кръв.
С нова енергия и отдаденост.
Желая ви късмет, генерале.
Сър, с екипа ми ще предприемем...
Ще обиколим страната, за да направим оценка.
За да разберем от какво точно има нужда страната ви.
За мен ще е чест ако обмислите да се присъедините към нас,
за да може това да бъде един проект на единството.
Споделяне на една цел...
За една обща цел.
Благодаря за поканата ви, генерале.
Много мило от ваша страна, но...
Вече съм виждал страната си.
За да влезе човек в главата на Глен Макмеън,
човек първо трябва да е наясно
с лудостта на съвременната американска война.
Подполковник Франк Грум. Добре дошли в Кандахар, сър.
Приятно ми е, Франк. Тук съм, за да оправя нещата.
Борба с бунтовниците
Преди воювахме
срещу конвенционални армии на една държава.
Мъже в униформи, каквито бяха нацистите.
Когато обаче нахлуваш в държави, в които нямаш работа,
накрая трябва да воюваш срещу нормално облечени хора.
Те се наричат бунтовници.
Това са хора, които надигат оръжия,
както и ти би направил, ако някой влезе в страната ти.
Точно бунтовниците най-трудно могат да бъдат победени.
Ако искаш да спечелиш войната, нямаш друг избор
освен да убедиш страната, в която си нахлул,
че в действителност се опитваш да им помогнеш.
Казва, че американците пикаят по улиците
и че по цял ден ни наричат копелета.
"Копеле, копеле". Непрекъснато.
В нашата култура е лошо нещо да си чукаш собствената майка.
И в нашата е така.
И в нашата!
Това е анти бунтовническа дейност. Конкурс за популярност.
Опитваш се да убедиш хората,
че ще е по-добре да са с теб, а не с бунтовниците.
Ето как се получават нещата. Назначаваш правителство.
Осигуряваш защита на хората, за да покълне демокрацията.
Взимаме ги с нас на учения. Тренираме местните сили,
за да може накрая те да защитават нацията си.
Те са добри деца.
Добродушни и интеграционни.
Много интеграционни са.
Отдадени са на...
Но... - Или поне се опитваха.
Не знам, сър. Много са мързеливи.
Дори не крият, че не искат да са тук.
Крадат ни екипировката и се дрогират непрекъснато.
С други думи, друсат се нонстоп.
Извинете езика ми, сър.
Правете всичко възможно, за стимулиране местната икономика.
Тук единствено от хероина се изкарват пари.
Дори не искам да си помислям къде отиват тези пари,
но тези пари правят хората щастливи, затова няма да ги пипаме.
Не може ли да отглеждат нещо друго?
Може да отглеждат памук. Той вирее тук.
А защо не го отглеждат тогава? - Заради Конгреса на САЩ.
Не позволява на Щатите да отпусне финансиране,
към поощряване за отглеждане на култура,
която би влязла в конкуренция с американската продукция.
Памукът отпада. - Разбира се.
Затова отглеждат хероин. - Тъй.
Вършим страхотна работа, сър.
Строите инфраструктурата. Пътища, училища. Такива неща.
Какво присъствие тук имат талибаните?
Кой? - Талибаните.
Накратко. Излизаш от базата и се сприятеляваш с хората.
Разбира се от време на време убиваш по някой бунтовник.
Изграждаш страната. Спечелваш хората.
Здравейте на всички. - Нека ви кажа нещо, генерале.
От пет години сме в провинция Хелманд
и през цялото време единствено подсигуряваме базата.
Отивате към Маржах,
Лашкар Га и Пащун.
Там са талибаните.
Там не сме спечелили хората. Това ви го гарантирам.
Не съм сигурен и дали ще успеем. Същото е и в Кандахар.
Може ли да съм напълно откровен, сър.
На ваше място щях да се откажа от Хелманд.
Щях да концентрирам частите в онази част на страната,
където хората поне донякъде симпатизират на мисията ни
Там да работим.
Тук каузата ни е обречена.
В тази провинция живее едва 4% от населението на страната.
Чисто стратегически е безсмислено.
Аз бих оставил Хелманд, сър.
Проблема е, че борбата с бунтовниците не работи.
Опитахме във Виетнам. Не мина много добре.
Британците и французите по този начин опитаха
да спасят сриващите си империи.
Просто не работи.
За мен отговора защо не работи е очевиден.
Не печелиш доверието на страна, нахлувайки в нея.
С оръжие нация не се изгражда.
Но за хора като Глен,
борбата с бунтовниците не работи поради едно просто нещо.
Готов ли сте, началник? - Никой не го правил като хората
Готов съм, Пийт. Готов съм и още как.
Анди? - Да, сър.
Добра работа. - Благодаря ви.
Махни Фокс Нюз. Няма кирия да гледаме
дърти перверзници, които крещят по цял ден.
Да, сър.
Тогава да започнем работа по оценяването.
Вече го сторих. - Готово ли е?
Снощи го написах.
Нуждае се от украсяване, но основното е готово.
Добре. И какво пише в нея?
Грег...
Искам да завзема провинция Хелманд.
Искам да завзема провинция Хелманд,
защото всички си мислят, че не може да е наша.
Ако ще печелим доверието на страната,
не може да си стоим само в базата на топло.
Тук сме, за да гарантираме сигурността.
Затова първо да гарантираме сигурността в тази част,
за която всички мислят, че не може да контролираме.
Така. Не съм дошъл, за да ръководя войната
и определено не съм тук, за да я прекратя.
Дойдох тук, за да я спечеля.
Ще завзема Хелманд. После и Кандахар.
Какво мислиш по въпроса?
И още нещо.
И тъй като ще трябва и да изградим тази страна,
звучи логично до нас да има някой,
който е от тази страна. Не мислите ли?
Разбрано. - Тук сме, за да градим.
Не сме тук, за да тормозим и плашим.
Няма първо да стреляме, а после да задаваме въпроси.
Страхът и подозрението не бива да ни водят.
Преди всичко ние сме тук,
за да подкрепяме местното население.
Затова на всяка цена
трябва да избегнем убиването им.
Цивилните жертви не са страничен ефект от конфликта.
Трябва да им се гледа на грешки с огромни последици.
Ето в такава война се сражаваме.
Войната е сложна, но дори и така си е война.
Нека обобщя казаното досега.
Това е война,
но тази война не може да бъде спечелена,
от добродетелта наречена необуздана военна мощ.
Тази война ще бъде главно спечелена,
с непримиримата сила на нашите идеали.
Тъй де.
Тъй.
Четиридесет хиляди? - Опасявам се, че да.
По дяволите, Глен. Какво ти казахме?
Не искай още войници, а ти искаш още 40 хиляди.
Провинция Хелманд няма да се защитава сама, Дик.
Вероятно трябва да поискам още повече,
но 40 хиляди ми звучи като разумна бройка.
Няма разумна бройка, Глен, Като изключим нула.
Нулата е разумно число. Мислех, че разбра какво ти казахме.
Забраната за още войници го казва президента или ти?
Разбира се, че от президента. Защо да го казвам аз?
Защо да ми пука дали ти пращаме още войници или не?
Не знам, Дик. Само се опитвам да осмисля всичко.
Президентът ми възложи задача. Трябва да я свърша.
По дяволите. Идвам след три дни с Държавния секретар.
Тогава ще обсъдим това недоразумение.
Разбрано. - По дяволите.
По дяволите.
Ето го и него.
Какво ви казах? Мисли като пенсиониран генерал.
Мислите му са насочени към някое игрище за голф.
Дори Конституцията не му отрежда много права.
Човекът очевидно е пълен кретен.
Камерата не работи вече, нали?
Съжалявам да ви кажа това, генерале,
но няма да погледнем доклада ви
докато не минат изборите в Афганистан.
При цялото ми уважение, г-жо секретар,
но изборите са след цял месец.
Да, но знаете, че изборите тук са нещо крехко.
Много са деликатни
и никой не иска американска офанзива
да попречи на провеждането им.
Казах ти без повече войници, Глен.
Трябва да премислим плана. - При цялото ми уважение, Дик,
ти ми каза, че не ти пука дали ще получа повече войници.
Опитвам се само да си върша работата.
Не мисля, че го казах точно по този начин.
Мисля, че така го каза. - Не мисля така.
Каза го, Дик. - Без значение кой какво казал,
дислоциране на войски и избори не вървят добре заедно.
Невъзможно е. Съжалявам.
Не знам какво да правим до тогава.
Стратегията ми е готова и мога да я пусна в ход.
А сега пък ще трябва да си чупя палците от стискане.
При цялото ми уважение, г-жо държавен секретар.
Генерале, спестете ми честта с "уважението".
Така само ми докарвате сърцебиене.
Разбираме неудовлетвореността ти, Глен,
но изборите трябва да протекат гладко.
Нуждаем се от легитимен партньор.
Ти също се нуждаеш от това.
Затова нека си стоим кротко.
Защо не направиш пак твоя СОППП като в Ирак?
Задействай твоята система и нека всички говорят за нея.
Времето ще мине бързо. Пък и всички ще се развълнуват.
По-добър от теб няма.
Работим при интензивни обороти.
Миналата седмица извършихме шест въздушни нападения
над територии контролирани от терористите.
В пълна координация сме с южното командване
върху отработването на операция
и в съседната провинция.
Лексус ли имате?
Не, имаме Приус. Тя има Приус.
Яко. - Жена ми и тя има.
И двамата имаме. Супер е. - Първата ми кола беше Таурус.
Подарък от баща ми.
А ти какво имаш?
Сър. - Откъде се връщате?
Връщаме се от патрул при Саскуоч, сър.
Откъде сте?
От Щатите или къде бяхме досега?
Къде бяхте. - В Италия за разпускане, сър.
Разпускали сте в Италия. - Да, сър.
Строй се.
Защо са ви такива муцуните? Точно се връщате то Италия.
Предполагам, че сте яли страхотна храна,
и сте видели що е то античност. Нали така?
На бас, че сте пили до несвяст и сте клатили яки мадами.
И как е там?
Къде, сър? - При Саскуоч, момко.
Не е на добре, сър. Знаете как е.
Не е на добре. - Истинска дупка е, сър.
Кори, кога пристига птичката? - След около 20 минути.
Отмени го. - Защо, началник?
Ще отида до Саскуоч с момчетата.
Генерале, момчетата отиват в най-негостоприемната част на света.
Аз съм скапан рейнджър, Франк.
Момчетата се нуждаят от мен.
Прекарах последната седмица
в разговори с хора, на които не мога да произнеса бащиното име,
но вие момчета сте глътка чист въздух.
След цялото това говорене.
Вие участвате в екшъна.
За мен, само вие имате значение.
Ако нещо не става, не става. Точка по въпроса.
Кажи, синко. - Кое ако не става, сър?
Онова, синко.
Разбрано. Благодаря, сър.
Някой знае ли за кое говоря?
Някой?
Обезопасяването на зоната?
Да защитим хората от врага, за да изградят живота си.
Добре. Благодаря ти, сержант.
Аз не правя разлика кой е обикновен човек и кой враг.
За мен всички си приличат. Убеден съм, че са едни и същи, сър.
Разбирам, че е трудно, но това е работата ни, синко.
И аз имам въпрос.
Разбрах, че давали медали за героична сдържаност.
Така ли е? - Смела сдържаност.
И правилно си чул.
Не искам да звуча грубо, сър,
но и идея си нямам какво означава това.
Означава, че когато работиш в условията на бунт,
не може да си сигурен на 100% кой е твоят враг.
Ще трябва сам да разбереш какво става
без значение дали те е страх или не и да вземеш решение на мига.
Защото както сержант Оргега посочи много точно,
мисията ви е да пазите населението, а не да го убивате.
Не може да ги убиваме и да им помагаме едновременно.
Практически е невъзможно. Разбра ли ме?
Всъщност не, сър.
Коя част по-точно ти е сложна, синко?
Не знам, сър. Всички сме тук с пълно бойно снаряжение,
опитвайки се да убедим местните, че всъщност ние сме от добрите.
И не знам как да го направя, когато във всяка една секунда
всеки един от тях
може да се опита да ме убие, сър.
Аз съм пехотинец. Всички сме пехотинци.
А сега раздават медали за храброст за неща,
които не са присъщи на пехотинците, сър.
Опитвам се да кажа, че съм объркан, сър.
В такъв случай ще трябва да си изясниш всичко, синко.
В деня на изборите в Афганистан,
който ден Глен чакаш с такова нетърпение,
Бади Басам се присъедини към екипа му.
Кори нямаше да ми каже къде намери афганистанеца.
Каза, че бил го намерил в телефония указател.
Пуснете чантата. - Предполагам, че се майтапеше.
Казвам се капитан Бади Басим.
Тук съм, за да работя за генерал Макмехон.
За кого? - Макмехон.
Макмеън? - Да.
Защо не носите униформа? - Униформата е в сака ми.
Щеше да е опасно ако бях излязъл от нас облечен в нея.
Отворете я.
Отворете сака.
Униформата ми.
Защо дойдохте тук? - Защо работя тук?
Защо дойдохте? С краката си.
С краката? Обичам да ходя.
Влизай, Бади.
Това ще е довереният ми местен. Бади Басим.
Той е войник и учен.
Той е лицето на новия Афганистан.
Познаваш Грег. Това е Кори. Него го знаеш. Това е Пийт Дъкман.
Имаме си и хора от Испания, Италия...
От такива места. - Да.
Гласува ли вече? - Исках първо да ви докладвам.
Не си гласувал? Може да го направиш тук.
Секцията за гласуване е в съседната стая.
Добре. - Изборният ден е вълнуващ.
Това е важно, Бади.
Голяма опашка, но към правилната посока.
Правилната посока към свободата.
Стъпките са малки, но пътя към Бог е важният.
Като кацането на Луната.
Малка стъпка, но голям скок.
Запознат ли си с кацането на Луната, синко?
Да, сър. - Е, точно като това е.
Съгласен съм, сър. Много е важно. - Точно така.
Я пак? - Ще има още едни избори.
Не може да игнорираме обвиненията в измама.
От всяка част на страната се сипят обвинения
и всичко сочи към убедителната победа на Карзай.
Вони отвсякъде. - Разбира се.
Разбира се, че някъде ще има нередности,
но и резултата от изборите е в наша полза. Нали така?
Избирателната урна в базата.
Регистрирани 367 гласоподавателя, 1200 преброени бюлетини.
Нелепо е. Трябва да има нови избори.
Кажи онова, което ми каза.
За кое, сър? - За изборите.
За концепцията за изборите в тази страна.
Наблюдавах, сър,
че хората като цяло не разбират изборите.
Виждат, че президентът е жив и всичко е наред.
Къде е големият проблем? За какво са тези избори?
А на изборите хората гласуват, за когото местните водачи кажат.
Защото не искат ръцете им да бъдат отрязани.
Виждате ли за какво говоря?
Благодаря ви за това...
Съжалявам, Глен, но ще трябва да има нови избори.
Господи...
Белият дом е стопирал доклада ми докато не минат изборите.
Не мога да сторя нищо
докато президента не одобри препоръките ми.
А сега ми казвате, че ще чакам провеждането на още едни избори?
Трябва ти легитимен партньор, а Карзай не е такъв, Глен.
Разберете, че тук все едно се опитваме да отгледаме дете.
Детето се нуждае от двама родителя.
Двама, които обичат себе си и които обичат него.
Преди всичко от това се нуждае детето.
В такъв случай, съпругата ти, г-жа Карзай,
ако приемем, че в тази метафора ти си бащата,
предполагаме, че Карзай може да е наркозависим.
Той елиминира главния си опонент на изборите
като разпространи ужасяващ хомосексуален слух за него,
и сме убедени, че братът на Карзай е криминален бос.
Стига, Пат. Стига се инати.
По някаква причина ти не харесваш Карзай.
Пък и искам да знам как точно във Вашингтон е по-различно от тук?
Сериозно говоря. Кажете ми.
Да.
Не можете.
На страница 74 от книгата от книгата на Глен,
той пише, цитирам:
"Добрият лидер живее според набор от правила.
Великият лидер знае кога да ги пренебрегне".
Добро утро.
Добро утро на всички. - Сър.
Добро утро, момчета. - Добро утро, сър.
Добро утро, Мат. Рано си станал.
Да, сър. Имаме проблем.
Някой е пуснал доклада ви. Вашингтон Поуст има копие от него.
Не...
Дали са го на Боб Удуърд. - Удуърд ли? Не!
Милостиви боже. Откри ли източника?
Източникът ли?
Това е кошмар. Ужасни новини.
Чу ли, че ми публикували доклада? Какъв шок само.
Шокиращо. - Шокиращо я.
Ужасно. - И шокиращо.
За мен няма значение от кого е изтекъл доклада ми.
Въпросът е как ще процедираме?
Искам да дам интервю за "60 минути".
Сър, като връзки с обществеността, силно възразявам срещу това.
Това би било безразсъдно.
Сега не е моментът да приковем вниманието на медиите.
Обвиняват ви, че вие сам сте пуснали доклада си.
Искам само да се възползвам от теча на информация, Саймън.
Нуждая се от назадък. Разбираш ли какво говоря?
Трябва да докладваме на президента, на когото явно му убягва факта,
че САЩ участват във война, а той е нашият Главнокомандващ.
Нуждая се от назадък. - Нуждаете се от напредък.
Да, това беше. Напредък. Нуждая се от напредък.
Ще се погрижа, сър. - Нищо лично, Саймън,
но как точно ще се погрижиш?
Ще туширам цялата ситуация.
Съжалявам, наистина не искам да започвам караница
и ми простете, че говоря от ваше име, сър,
но генерала не ме нае, за да потулвам всичко.
Ти си добър в работата си,
но твоята работа е да даваш брифинги на пресата.
Ето нещо интересно за брифингите на пресата.
Тях никой не ги чете.
Скучни са и са пълна повърня.
Всички са наясно с това.
Поправете ме ако греша,
но ме наехте, за да вдигам шум.
Подходящият за нас шум. Нашият шум.
Пийт. - Началник.
Премести превозните средства от дясно.
Искам бойните джипове да се виждат на фона.
Разбрано. - Сега очевидно не се виждат.
Този ли? - И двата.
Махай ги от там. По-бързо.
Ще го направим тук.
Много добре. Навътре в нещата сме. - Вълнуващо е.
Не искам да ви прекъсвам.
Знам, че има много въпроси, които искате да зададете.
Ако искате може да попитате генерала
колко време е говорил с президента, след като зае този пост.
Добре. - Ако ви се говори за това.
Пак заповядайте.
Течът на информация повлия зле. Няма какво да се лъжем.
Беше си удар.
Едната страна винаги се опитва да замете нещата.
Да ги складира в някой тих ъгъл.
Но тази война е тежка. Като цяло войните са тежки.
А президентът има да взима много тежки решения.
Колко пъти сте разговаряли с президента откакто сте тук?
Като главнокомандващ операциите в Афганистан?
Да.
Веднъж говорих с него, чрез видео конферентна връзка.
За 70 дни тук, сте говорили само веднъж с президента?
Точно така. - Вие сте водача на войските ни
и за 70 дни сте говорили само веднъж с президента?
Да, госпожо. - И защо така?
Не зная.
Вероятно е много зает.
Сигурно.
Какъв ти е проблемът бе, Глен? Да ни откачи?
Точно се оправяме с теча на информация,
а после те гледаме по телевизията
как набутваш президента в най-тъмния от всички ъгли.
Вярвам, че си поставил за цел да ме прецакаш.
Аз само отговарях на въпросите, които ми зададоха, Дик.
Така беше честно. - Не става въпрос за честност.
Въпросът е какво по дяволите правеше ти по телевизията?
Защо те гледах по телевизията? Сега и това трябва да оправим.
Сега трябва да намерим как да успокоим нещата.
Ти подпали истински пожар. Осъзнаваш ли го?
Ясно. - Ето какво ще направим.
Ще говориш с Боб Гейтс...
Задръж така, Дик. Губиш ми се. Не те чувам. Ти чуваш ли ме?
Да, чувам те. И стига си ме наричал Дик!
Мамка му. Нещо не е наред. Не чувам и какво ми казваш.
Чакай да пробвам това.
Сега чуваш ли ме? - Чувам те.
Нещо не е наред. Задръж така, Дик.
Господи. - Докарай си задника тук, Анди!
Да, сър. - Имаме проблем.
Не чувам и дума от това, което ми казва Дик.
Той ме чувал, но аз не чувам него.
Чувате ли ни сега? - Да, чувам ви!
А сега, г-н Дик, сър? - Чувам ви бе!
Съжалявам, Дик. - Господи.
Не чувам какво ми казваш. Анди ще работи по проблема.
Да, сър. - Това е неприемливо.
Трябва да поговорим. - Ще се чуем по-късно, Дик.
Трябва да довършим разговора си.
Добра работа. - Благодаря, сър.
Дами и господа, президентът на Съединените Щати.
Благодаря.
Искам да поговоря за усилията ни в Афганистан.
За мен е голяма чест да го сторя именно от Уест Пойнт,
където толкова много мъже и жени се клели да се борят за страната ни
и да вършат най-доброто за страната си.
Като ваш Главнокомандващ аз ви дължа ясно фиксирана мисия...
И още как. - Достойна за възможностите ви.
Затова преразгледах стратегията ни.
И като Главнокомандващ, аз реших
че е в интерес на страната ни,
да изпратим допълнително още 30 хиляди войници в Афганистан,
които след 18 месеца ще приберем обратно у дома.
Това мое решение не дойде лесно.
Воюваме там вече осма година,
на цената на много жертви и ресурси.
След годините на дебати относно Ирак и тероризма
вече има различни мнения по темата, поставяйки сигурността ни на риск.
И вследствие на най-голямата икономическа криза след Депресията,
американците ще разберат, че насочваме усилията си
към заздравяване на икономиката и отварянето на работна ръка.
Сър.
Получихте си войниците.
Това приятелче току-що обяви
на цял Афганистан, че скоро ще го изоставим!
Така каза на лошите, че трябва да потраят 18 месеца.
А после ние се махаме.
И той говори пред аудитория от млади американски войници,
че водената през последните осем години война
е била една пълна загуба на време за всички ни.
Няма на света по-нелепа и дебилна реч от тая!
Благодаря ти, Грег.
Чухте го.
Не ни дава 40 хиляди. Дава ни 30 хиляди.
Точно говорих с министъра на отбраната.
Останалите ще набавим от коалиционните ни партньори.
Явно отиваме в Европа, момчета. Затова оправяйте си...
Майната му. Опаковайте си каквото там носят в Европата.
Бански и други педерастии. Уили!
Световната сцена.
Смешно е как човек в единия момент гледа
да речем карта на провинция Хелманд,
а после отива в Европа, за да убеждава приятели и съюзници,
че неговата налудничава мечта е и тяхна налудничава мечта.
Бонжур, генерале. - Мерси.
Бонжур, мосю. - Как сте?
Утре следобед
ще направите презентация във френското МО.
Утре вечер имате вечеря с министъра на отбраната.
Галавечеря между другото.
Подгответе се добре, защото ще е голямо събитие.
Имате срещи на другия ден, но вечерта ви е свободна.
После отиваме в Берлин. - Да.
Ето нещо. Тази вечер Обама е в Копенхаген.
Иска да знае дали имате време
да се срещнете утре с него на борда на Еър Форс 1.
Президентът иска да се срещне лично с вас.
Сега му се дощяло. Шибан кретен.
Ще го направите ли, началник?
Може да тръгнем за Копенхаген в шест сутринта.
Ще се срещнете с президента в 8:30ч.
Ти ми правиш графика, Кори. Кажи ми дали ще успея.
Може да се върнем в Париж в ранния следобед
в зависимост колко ще ви е срещата, а ще пренасроча уговорките ви.
На това му се вика да цепиш секундата на две.
Това е то.
Може ли, началник?
Разбира се, Пийт. Не сме на опера. Заслужихте си я, момчета.
Успяхте ли да говорите с жена си?
Дойде тази сутрин и ви очаква в стаята си.
По дяволите. Вярно, че трябваше да се видим.
Я пак кажи коя беше стаята. - 517.
Коя? - 5-1-7.
Спри. Кажи ти. - 5-1-7.
5-1-7.
Здравейте, началник. - Здрасти, Уили.
Здравей, скъпи. - Здравей.
Съжалявам за закъснението.
Президентът иска да се срещнем утре
и обсъждахме дали ще може да го вместим в графика си.
Ще ви остава да...
Ще съм в съседната стая. - Благодаря ти, Уили.
Ето ни в Париж.
Дано успеем да видим забележителностите.
Ще накарам Кори да намери място в графика ми.
Но си върши добре работата. Тук съм заради теб.
Така ли?
Как е Тим? - Добре е.
Казва, че много те обича. - Добре.
Вече си има нова приятелка. Да, харесвам я.
Баща й е военен инструктор в Левънуърт.
Много е мила. Ще я харесаш.
Мисля, че е страхотно, че ще се видиш с президента, скъпи.
Сигурно много се вълнуваш.
Глен.
Дано нямаш проблем, че ще трябва да ме хвърлите.
Ще се виждам и аз с президента.
Сега ми казаха, че и ти ще отиваш при него.
Няма проблем, Пат. Моят самолет е и твой самолет.
Чувствай се като у дома си. - Благодаря, Глен.
Според това колко време ще продължи срещата ви с него,
може да ви върнем в Париж до 14 часа.
После е срещата в 15 часа във френското МО.
Униформата ми няма да издържи.
Ще трябва да се изкъпя и обръсна. - Маркирал съм 4 часа с президента.
Ако е по-малко ще можете да отидете до хотела.
Оставил съм вратичка за непредвидени обстоятелства.
А да пренасрочим срещата в МО? - Не става.
Много хора ни чакат. После е и галавечерята.
Трябва да носите униформата си на галавечерята.
Генералът идва право от бойното поле.
Няма нужда да се къпе, прибирайки се от битка.
Много добре звучи. - Супер даже.
За всеки случай нека Уили да държи наблизо формалната униформа.
Ето темите за разговор с президента.
Как я караш, Глен?
Тази война е кучка, нали?
Във войната няма нищо лесно, Пат.
Така е.
Мисля си, че поне донякъде си радостен от работата си в Ирак.
Войник предвождащ войници.
Войници под теб и над теб. Приятен мехур от войници.
Подчинявайки се. Както трябва да е.
Войната е хаос, затова армията трябва да е точно обратното,
но сега си хвърлен в живия живот.
Имаш вземане-даване с цивилни, а с тях не е лесно.
Не мога да си позволя лукса да ми е лесно.
Животи зависят от това.
Разбира се. - Да.
Разбира се.
Пък и не можеш да живееш винаги в този мехур.
Трябва да надигнеш глава, защото таланта ти го изисква.
Какво искаш, Пат?
Как мислиш, че ще свърши всичко?
Елементарно. Или печелим или не.
Не знам.
Това са простотии, Глен.
Спечелихме каквото можахме през първите шест месеца.
От тогава само правим поразии. Няма как да бъде друго.
Не си тук, за да спечелиш.
Тук си, за да оправиш поразиите.
Ще получиш своите 40 хиляди.
Отивай при президента и направи страхотна презентация.
Бъди обаятелен.
Покажи какво мислиш и защо го мислиш.
Това трябва да направиш.
Пък и това би бил най-добрия завършек за теб.
Направи хубава презентация.
С графики, илюстрации и останалото.
Защото в противен случай може да те уволнят.
А накрая ще кажеш "Казах ви аз", когато всичко отиде по дяволите
или накъдето другаде отиде този конфликт.
Накрая на тази война няма да има парад на победителя.
Радвам се, че поговорихме.
Здравейте на всички. Как сте?
Радвам се да ви видя отново.
Хубава вратовръзка. - Благодаря ви.
Господин президент. - Радвам се да ви видя, генерале.
Съжалявам, но изоставаме с графика.
Исках да поговорим с вас, но трябва да отлитаме.
Така, че...
Усмивка за камерите, Глен.
А така. Пази се.
Да вървим, Пат. - Да, сър.
Ще говорим пак скоро, Мангъс.
Може да поспорите
защо някои генерали обичат толкова много войната...
Защото само на война те се чувстват значителни.
Само на война се чувстват близки до силните на деня.
Само на война усещат, че грабват вниманието на другите.
Добра вечер, сър. - Вниманието на хора като мен.
Знаете ли какво? И двамата сте красиви.
Наистина.
Сър, преди да нахлуете в лудницата,
искам да ви представя Шон Кълън.
Шон е журналист на Ролинг Стоун. Прави ви профил.
Ще се навърта около нас за два дни.
Благодаря ви, сър. За мен е чест.
Ролинг Стоун? - Да, сър.
Уверете се, че ще бъда на корицата.
Ще избираме между вас и Лейди Гага, сър.
Тогава ме покажете как съм във вана с нея
Рози във водата. Романтика. - Стига си е майтапил, Глен.
Безкрайно сериозен съм, синко. Сложете ме на корицата.
Тук сме, началник. Госпожо началник.
Тук съм аз. Тук си ти.
А аз къде съм?
Явно си на друга маса. Не спирай да търсиш къде.
Ти сериозно ли?
Извинете, но май ми седите на мястото, сър.
Съжалявам. Радвам се да се запознаем.
Скъпа.
Благодаря. Здравейте.
Генерале. Том Хауърд.
Парижкото аташе на министерството на отбраната на САЩ.
Радвам се да се запознаем. Това е жена ми, Джийни.
Приятно ми е, Джийни. Харесва ли ви в Париж?
Да, много. Прекрасен град е.
Разгледахте ли музей? Бяхте ли на обиколка?
Ходихте ли в Лувъра? - Прекалено сме заети за Лувъра,
но поне се разхождам из града, докато Глен е по срещи.
Градът е прекрасен.
Днес мина добре във френското МО, генерале.
Нямах възможността да ви се представя там,
но днес там присъстваха много интересни хора.
Ако искате мога да ви кажа кой, кой е, ако имате свободно...
Оценявам го, но графика ми е запълнен.
Разбира се. Разбирам.
Ако искате мога да ви представя на някои хора сега, генерале.
Благодаря ви, но с екипа ми знаем кой, кой е.
Кори, къде е Бади?
Не знам, началник. Беше тук преди минута.
Мислех, че той ще седи до вас с Джини.
Генерале, ще е добре ако използваме тази възможност да...
Размених мястото си с колегата ви.
Както казахте графика ви е натоварен.
Как казахте, че се казвате? - Том Хауърд, сър.
И за какво мислиш, че е тази вечеря, Том Хауърд?
Вечерята е, за да ви почетем, генерале.
Грешка. Вечерята е за Афганистан.
Тук сме, защото в момента водим война в Афганистан,
а вие изритахте от масата ми единствения афганистанец наоколо.
Нека ти кажа какво искам да направиш, Том Хауърд.
Искам да положиш задника си
зад табелката с името ти
и да кажеш на Бади да докара задника си тук.
Как ти звучи това, Том Хауърд?
Съжалявам, сър.
Госпожо.
Извинете за езика ми.
Всичко е наред, скъпи. - Началник?
Сигурен съм, че посланика на Афганистан също е афганистанец.
Генерале.
Сър. - Чудно.
Не искам да се чувствате неловко на тази вечеря, генерале,
затова искам да ви кажа още сега, че ще ви дадем
колкото войници пожелаете.
Не мисля, че германците биха били толкова склонни.
Те май подкрепят пълното ни изтегляне.
Искам да добавя също така,
че не искам да приемате, че и французите склоняваме лесно.
Краят идва, нали? Не може вечно да сме в Афганистан.
Не, не можем.
Затова ще я спечеля войната.
Благодаря ви.
Това беше странно.
Склонен ли сте към писането на автобиография?
Разбира се, че съм склонен.
Автобиографиите са пленяващ вид произведения.
Не се обиждайте, но книгите донякъде сами се пишат.
Може да имаме проблем със стигането утре до Берлин.
Вулканът в Исландия е...
Отлагат всички полети заради вулканичния облак.
Пич, имаме си наш самолет. - Облакът явно е голям.
Над Европа няма полети. Всички самолети са на земята.
А вечерта ни е свободна, нали?
Какво ще правим тогава? Кажете ми, че ще се насвяткаме.
Днес с Джийни правим 30 години, така че...
Ще я изкарам на вечеря.
Само двамата?
Да. - Няма значение. Да се забавляват.
Добре. - Пак ще се върнем,
когато всичко се успокои, ще сме само двамата.
Разбира се.
С теб сме двамата.
Да. - Толкова е специално.
Онзи ден пресмятах,
че с теб сме заедно за по-малко от 30 дни
във всяка една от последните осем години.
И мисля, че е интересен начина
по който се развиват нещата.
Ако не сме на война,
ако 11-ти септември не се беше случил,
и ако не бяха нападнали Америка и ние не бяхме отишли на война,
В момента най-вероятно щях да съм запалил барбекюто в двора.
Но нали 11-ти септември се случи?
Да, знам. Съжалявам.
Не го казах, за да те разстроя. - А какво си мислеше?
Честно ти казвам, че не си мислех това.
Напротив. Смятала си дните.
Каза ми, че си седяла един ден с календара, смятайки.
Знам, но го направих,
защото се гордея с теб, скъпи.
Гордея се и със себе си.
Знаеше ли?
Скъпи...
Погледни ме, скъпи.
Всичко ще се оправи.
Зная.
Абсолютно...
Абсолютно всичко.
Да.
Обама не е лидер.
Той е оратор.
Заля целия свят с: "Да, ние можем!".
В действителност обаче е: "Не, ние не можем!".
Да.
Нищо не направихме в Ирак.
Вече е ясно, че нищо няма да направим и в Афганистан.
Гуантанамо отиде в канала.
Къде ще тикнем тия копелдаци сега?
Но е страхотен оратор.
Как само ни извъртя използвайки двойното отрицание.
Да, ние не можем да правим неща.
Това всъщност двойно отрицание ли е?
Не, но знам какво имаш предвид. - Виж кой е тук!
Началник, г-жо началник, заповядайте, седнете.
Пийте. - Не.
До дъно. Хайде. - Не.
Искам отново да кажа, че за мен е чест, сър.
Сигурно сте много горда.
Сигурно сте много горда с него. - Така е.
Почна се. - О, да.
Давай, Пийт.
Името ти е написана на песента.
Утре няма да летим за Берлин. - Какво?
Няма да ни разрешат утре да летим за Берлин.
САЩ! - Ай всички!
САЩ! САЩ!
Пълен ташак. Трябва ни едно обаждане.
"Не ни дават да излетим. Ще направите нещо по въпроса"?
"Не, мосю. Голям вулкан. Не излита".
"Говорим за генерал Глен Макмеън".
"Женерал Макмеън? Не знаех. Защо не каза?"
"Пардон, мосю. Може излита веднага".
Готово. Колко е сложно? - Вече се обадих.
Ние сме от шибаната американска армия.
Ние буквално сме измислили всичко.
И сега някакви тюфлеци от Брюксел ни казват, че не може да летим
заради вулкан в Гренландия? Какво да правим сега?
Да си седим в Париж, докато спре да изригва?
Не знам, Грег. Досега не съм бил в подобна ситуация.
Изслушайте ме сега.
Май разбрах как може да решим проблема.
Не знам защо тези пичове така му отпуснаха края пред мен.
Или защо Глен им позволи да му отпуснат края.
Всичко май опира до високомерието.
Тези пичове се имаха за най-великите на света.
С най-важната работа на света.
Сигурно са си мислили, че и аз съм ги взел за страхотни.
Какво пишеш?
Все пишеш. Не ми харесва това.
Може да са си мислили, че могат да правят каквото поискат.
Аз съм писател.
Пиша неща.
Дано да ми хареса онова, което ще напишеш.
Да речем, че имате десетима бунтовника.
Да речем, че убиете двама.
Колко остават?
Разбира се ще кажете, че остават осем.
Нали осем?
Нали?
Ама е грешка.
При този сценарии, десет минус две е равно на двадесет.
Да кажем, че двамата бунтовника, които сте убили
всеки има по шестима дали приятеля или братя,
които били на ръба да станат и те бунтовници.
Размишлявали са доста за бунтовничеството.
"Изглежда интересно,
но поради една или друга причина, то не е за мен".
Но ето, че ти убиваш техен приятел.
Така ти взимаш решение вместо тях.
Сега двоумящите им се приятели са официално наши врагове.
И така, при уравнението на борбите с бунтовниците,
десет минус две
е равно на двадесет.
Да, госпожо?
Генерале, Щатите нахлуха в Афганистан,
заради атаките на Ал-Кайда на 11-ти септември.
Нали така? - Да.
Говорите ни вече от 45 минути.
Къде е... Мерси.
Благодаря.
Говорите вече от 45 минути
като през това време само веднъж споменахте Ал-Кайда.
Вашият вицепрезидент беше застъпник
за много по-малък и опростен подход за борбата с тероризма.
За да се ликвидират
бойци на Ал-Кайда в Афганистан, за които се смята, че са към сто.
Да се фокусират усилията
върху първоначалната идея за войната.
Анализът ви за бунтовниците показва,
че не имате вече талибаните за едно солидно ядро.
Сега вие сте из цялата страна.
Водите хиляда битки с местни хора,
чиято основна идеологическа позиция е
че те не обичат чуждестранни войници да са в селата им.
Генерале, трябва да сте наясно, че такава война няма печелене.
При цялото ми уважение, госпожо.
Аз съм на друго мнение.
Искрено вярвам,
след като обиколих всички кътчета на страната,
говорейки с много хора от всички възрасти,
че хората искат същото, което и ние с вас искаме.
Свобода, сигурност, стабилност и работа.
Постигнахме прогрес. Истински прогрес,
но пред нас продължават да стоят препятствия.
Разбирам, генерале
и нека ви кажа най-искрено,
че не поставям под съмнение добрите ви намерения.
Слушам ви тази сутрин и...
Вярвам, че сте добър човек.
Наистина.
Само питам...
Вярвате, че имате силата
да им доставите нещата, които току-що казахте.
Поставям под съмнение вярата ви във вашите идеали.
Опитвам се да кажа,
и се извинявам, ако звучи неучтиво,
но оспорвам чувство ви за себеоценка.
Не, не. Няма проблем.
Оценявам мнението ви.
Наистина,
но имам работа за вършене.
Разбирам. Аз също имам работа за вършене.
Сега опитвам да върша своята.
Като посочен представител на германския народ,
работата ми е да гарантирам, че личните ви амбиции
и на тези, които командвате, са са напълно постижими.
Посветили сте целия си живот на воденето на войни.
А ситуацията за вас в Афганистан
е кулминацията на всички години на тренировки
и години на градене на амбицията ви.
Това е най-великият момент в живота ви.
Разбирам, че е нормално
да се целите към сграбчване на момента ви на слава.
Но моята работа е, вашите лични амбиции,
да не са напълно илюзорни
и останалите да не платят огромна цена за тях.
Добре ли си, скъпи? - Добре съм.
Моля те да не ме изолираш. За последен ден сме заедно.
Бъди с мен.
Една секунда. Благодаря ти.
Получих имейл от Гейтс. Добра и лоша новина.
Говорил е с германския министър на отбраната.
Получаваме нужните войници.
Явно лудата кучка... Тоест дама
е била като сам глас в пустиня.
Лошата новина е, че няма да пуснат хората им да напуснат базата.
Каквото и да означава това, но се навиха. Работата е опечена.
Началник?
Мислех си, че мъжете побеляват, защото имат стресиращи работи,
в които взимат стресиращи решения.
А сега си мисля, че е защото мъжете започват да усещат
в онези велики моменти от своите животи,
че може би те не са толкова велики за колкото се имат.
Когато реалността започне да те обгръща.
Онова, което отделя мечтатели като Глен от останалите е,
тяхната способност да блокират реалностите на света.
Някои хора наричат това лудост.
Добре дошли в операция "Мощарак".
Веднъж завинаги ще превземем провинция Хелманд, господа.
"Мощарак" ще е най-мащабната мисия от началото на войната,
затова не е нужно да изтъквам, че тя е от изключителна важност.
Цялата провинция ни вижда сметката още от първия ден.
Затова тази мисия ще е тест за нашата решителност.
И всичко започва точно тук в Маржа.
Ако вкараме тук и тук наши хора, ще може да подсигурим периметър,
където утре да изпратим морски пехотинци.
Прогнозата за времето за довечера е добра.
Ако не е довечера, ще се наложи да чакаме седмица.
Искам подписа на Карзай. Кори ще се свържеш ли с него?
Разбрано. - Защо точно тези места?
Според разузнаването, на тези места
напоследък има много движение.
Приемаме, че всички, които не са от лошите
вече са се изнесли от там или поне се укриват.
Бяхме пределно ясни към гражданите на града.
Ако мога да запитам, генерале. - Казвай.
Знам, че това е Маржа, но още не ми е ясно,
защо пращате хора в Мавзад и Муса Кала.
Там няма нищо.
Не ми ясно какво се опитвате да контролирате там.
Освен от едното нищо.
Виждаш ли картата, Франк?
Ей тая тук.
Това тук е кашата, която трябва да оправя.
Като планирахме операцията се държахме на ниво,
за да не изглежда така, че американците идват
за да свършат онова, което вие не можахте.
Но това е реалността.
И Франк...
Приносът ти го оценявам високо.
Наистина. Да не си помислиш, че не е така.
Ще оценя и ако направиш огромна стъпка назад
и не ме оставиш да се справя с кашата.
Да. Навит?
Не мога да се свържа с него. Казват, че се е простудил.
Каза ли му за какво става дума? - Бях пределно точен.
Казах, че е много важно. - Исусе!
Я го набери веднага. - Слушам.
Благодаря, Бърни. Да предположим, че ще стане.
Получа ли зелена светлина, ще ти кажа.
Генерал Макмеън е на линията.
С кого разговарям? Аз съм генерал Макмеън.
Трябва спешно да говоря с президент Карзай.
Разбирам, че не се чувства добре, но трябва да говорим. Буден ли е?
Супер. Дайте му телефона.
Как така няма телефон?
Кой световен лидер няма телефон в спалнята си.
Има ли мобилен вътре? Пробва ли мобилния номер?
Гласова поща. - Какво?
Моля ви кажете му да го включи.
Това е... Не мога...
Майната му. Идвам веднага.
Още сега си уговарям час за среща с него.
Да?
Влезте, генерале. - Господин президент.
Заповядайте, седнете.
Моля ви.
Как сте? - Добре съм, сър.
Опитвах се да се свържа с вас. - Съжалявам. Не се чувствам добре.
Разбирам, но не ви ли казаха, че е спешно?
Всичко е много важно, генерале.
Всеки говори непрекъснато по належащи въпроси.
Всичко уж е важно, но не е точно така.
Няма нещо, което да не може да изчака до сутринта.
Това е важно, сър.
Искаме да започнем тази вечер операция "Мощарак"
но за целта ми трябва официалното ви съгласие.
Сериозно? Защо? - Защото мисията е ваша.
Така ли? - Да, сър.
Досега никой не бе искал от мен да одобрявам мисия.
Това трябва да се промени. Мисията се нуждае от съгласието ви.
Ако ще печелим доверието на провинция Хелманд,
мисията изисква да сте се подписал под нея.
Аз...
Не искам да звуча грубо, г-н президент,
но е задължително да поемете ръководната роля.
Сами не може да победим.
Без ваше участие, присъствието ни
никога няма да бъде нещо повече от окупация на чужда държава.
Това е вашата война за вашата страна и народ.
И ви се извинявам отново, сър,
но вие не се държите като лидер.
Но аз се държа като лидер.
В момента не съм на разположение.
За вас не съм на разположение, точно като вашия президент.
Имате одобрението ми, генерале.
И двамата знаем, че това решение не е мое, но...
Благодаря за поканата ви да взема участие в мисията.
И успех.
Желая ви успех.
Успех довечера, Глен.
Кой ти каза за довечера?
Имах предвид...
С каквото и да се сблъскаш тази вечер,
аз ти желая успех.
Ходи се шибаш, Пат.
Глен? Глен.
Какво? - Искам да ти се извиня.
Помниш ли как ти казах онзи ден, че след войната няма да има парад?
Не бях справедлив. Постъпих безотговорно.
Мислех си, че това е съдържателен край за разговора ни,
но сбърках.
Ще има хиляди паради.
Хиляди из Америка.
Но нито един няма да е за теб.
И това е грубо, ама си е истина.
Да го духаш! - Тъй вярно.
За какво беше това, приятел? - Нищо. Да отиваме в Кандахар.
Имаме война да печелим.
Слушайте.
Ще е тежко.
Няма какво да се заблуждаваме.
Ще е тежко.
Това вероятно ще бъде най-трудната ви мисия досега.
Истинска и важна.
Маржа е територия на талибаните.
Навсякъде ще има заложени експлозиви.
Там ще са най-добрите им хора,
а те ще са готови.
Те знаят, че идваме, господа.
От седмици знаят, че идваме. Затова не си правете илюзии.
Играта ще загрубее.
Ще губим хора.
Няма да ви лъжа. Ще дадем жертви.
Но ако се придържате към разума си,
ако имате вяра във възможностите ви.
Ако имате вяра на другаря до вас,
вие ще преживеете тази мисия.
Имам вяра във вас!
Знам кои сте!
Вие сте горди членове на най-коравите копелета,
които светът е виждал! Винаги помнете това!
Бъдете горди с това! Разбрахте ли ме?
Точно така.
А сега сведете глави, за да каже свещеника молитвата.
Благодаря, капитане.
Да се помолим.
Всемогъщи Боже.
Докато пехотинците се подготвят за битка,
ние се молим Твоя Свети дух да ги води.
Ти срина стените на Йерихон.
Ти стовари гнева си върху филистимците,
както унищожи хитите.
И донасяйки възмездие на враговете на всички праведни.
Нека могъщата ти ръка осигури победата на тези мъже.
Бъди с тях, Всемогъщи Боже.
Да вървим.
За какво мислиш, приятел?
Да видим как ще се развият нещата.
Непробиваемият щит.
Ако някой може да го пробие, то това си ти.
Ще им разкатаеш играта.
Да.
Ти си машина за убиване, Глен.
Ти си ловецът на терористи.
Помниш ли?
Ти си Големият Глен.
Ти си Гленвотното.
Благодаря, генерале.
Гладен съм. Искам да изям това копеле.
За бога, човече.
Фаренбърг.
Движение.
Контакт отпред!
Всички до стената. - Фаренбърг.
Не прекалено близо един до друг. До стената. Веднага.
По дяволите! - На 12 часа.
Коул!
Докато не видиш оръжие, не трябва да стреляш.
По дяволите, човече. Да не мислиш, че си прави крос?
Добре. Отиваме към къщата, която е на два часа.
Там ще обмислим всичко. Кътър, със Сонг, Каръл и Трей
тръгнете към къщата, докато ние ви прикриваме.
Афганистанците са първи.
Трей, взимаш двамата най-отпред. Ясно?
Ставайте!
Движение. - Хайде!
Чисто.
Дръж оръжието изправено.
Готови сме за придвижване.
Хайде! Движение!
Хайде бе, дебела свиньо. Мърдай!
Движение!
От дясно!
Чисто.
Чисто!
Да вървим, Фаренбърг.
Давай.
Така.
Слушайте сега.
Качваме се на покрива, за да огледаме отгоре положението.
Кътър и Коул, идвате с мен.
Останалите оставате тук. Ясно?
Разбрано. - Тръгваме.
Движение на 12 часа.
Двама на покрива на около триста метра.
Въоръжени ли са? - Не знам.
Въпросът е елементарен, Трей. Виждаш ли оръжие?
Не, но и не ме пита това. Пита дали са въоръжени,
а аз не знам дали са въоръжени. - Очевидно са въоръжени, Ортега.
Защо иначе ще тичат? - Откъде да знам?
Тия не ги разбирам.
Знам само, че трябва да видим оръжия.
Ранен ли си? - По дяволите.
Уцелиха ме. - Къде?
Очите ми. - Можеш ли да ги отвориш?
Какво става? - Добре сме. Има нещо в окото.
Момчета. - Ела насам, Кътър.
По дяволите! - Това е само вода.
Дай ми 203.
Не мърдай, Трей. - Дай ми оръжието.
Какво става горе, Оргега? - Какво по дяволите става?
Прикривай!
Прекалено къс изстрел, човече.
Отново!
Пак къс. - Знам.
Още един.
Да, мамка му!
Добра работа, Коул.
Добра стрелба, момчета.
Уцелиха ли те, Фаренбърг? - Не.
Уцелиха ли те? - Добре съм.
По дяволите.
Майната му на това. - Къде по дяволите отиваш, Коул?
Къде отиваш, по дяволите? - Да го духат!
Какво става, ефрейтор? - Къде отиваш, човече?
Млъквай! - Почакай, Коул!
Върни се, Коул! - Коул!
Какво по дяволите правиш? Къде отиваш?
По дяволите, Коул! - Връщай се!
Коул!
Едва се придвижват. Навсякъде има заложени взривове.
Първи и втори са блокирани.
Втори вече поиска да да бъдат изтеглени.
Кажи ми нещо добро, Кори.
Опитвам се. Информацията ни е непълна.
Искам да чуя нещо добро, а не утре да използват
думи като "грандиозна издънка".
Не се притеснявай за заглавията, приятел.
Има цивилни жертви.
В югоизточния край на града при трети взвод.
Момчетата от Саскуоч.
Кътър, разбери кои са тия.
Ако ще останат тук, искам да знам кои са.
Как? - Един от местните говори с тях.
Тия говорят диалекта пащу. Нашите не го говорят.
Да измислят нещо.
Да му се...
Кътър прецака всичко.
Какво става? - Каза, че не познава лошите.
Те просто нахлули в къщата му и той нямало какво да направи.
Пълни глупости. Пуснахме им предварително листовки.
Не трябваше да е тук. Каква е причината да е тук?
Каза, че няма къде да отиде. Няма съпруга.
Не иска да оставя козите си. Казвал истината.
Ако претърсите къщата няма да намерите оръжия.
Почакай. Фаренбърг.
Тук съм. - Ела тук.
Трябва да му дадем някакви пари.
Ти сериозно ли? - Напълно.
Дай ми... Отвори шибаната чанта.
Две хиляди и петстотин ли са тук? - Да.
Дай една пачка.
Казвам се генерал Глен Макмеън. От името на коалиционните сили,
искам да ви се извиня, за загубата ви.
Знам, че парите дадени ви от сержант Ортега
няма да върне семейството ви,
но се надявам, че ще помогнат да си стъпите на краката,
защото именно затова сме тук.
Да ви предоставим защитата, от която се нуждаете,
да живеете дълъг и проспериращ живот.
Пътища, училища и работни места...
Да може да отгледате семействата си и да сложите храна на масата.
Талибаните няма да ви предоставят работни места.
Нито ще ви помогнат. Само ние може да ви помогнем.
В Америка имаме поговорка.
"Не може да направиш омлет, ако не счупиш няколко яйца".
Осъзнавам, че понякога е трудно да видиш подадената ръка,
заради всичките оръжия, непознатите хора наоколо,
и кашата, която е наоколо.
Но ви уверявам, че сме протегнали ръка за помощ.
Помагаческата ръка.
Да.
Те казват, че харесват пътищата и училищата, но като си тръгнете,
всичко ще е било напразно, ако след вас остане бъркотия.
А всеки ден, в който сте тук, за тях после ще е по-тежко.
Затова ви молят да си тръгнете още сега.
Моля.
Разбирам притесненията ви. Наистина.
Затова правим всичко възможно, за да ви донесем мир
и да обучим вашата афганистанска войска.
За да могат те да осигурят вашата сигурност.
За напред.
Моля ви, тръгнете си още сега.
Водно конче, тук Спартан 2. Готови сме да тръгваме.
Стоварете им ада, момчета.
Убийте копелетата. Изяжте ги с парцалите.
Превъзходството: Всичко за съвременното управление
За бога, Уили. Колко е часът?
Аз съм, началник. Съжалявам, че ви събудих.
Имаме проблем.
Излезе статията в Ролинг Стоун. Не е никак на добре.
Сър, в нея пише, че говорим гадости за президента.
И за вицепрезидента.
Не сме били подкрепяли коалиционните партньори.
Както и че пияни сме обиколили Европа
Били сме на алкохолен туризъм из Европа.
Не знам какви са правните последствия при такава ситуация.
На практика той пише само истини.
Още на сутринта ще се свържа с редактора
за да видя дали могат да направят нещо,
макар да се съмнявам.
С други думи, това отива на много зле.
Ще стане адски зле, затова трябва да ограничим щетите.
Момчета, наистина ли е толкова зле?
Да, статията е прекалено описателна,
но говорим за Ролинг Стоун. Таблоид е.
А вие сте хора на екшъна.
Вие сте навън и си вършите работата по най-добрия начин.
Литъл, тъпо копеле такова. Толкова е зле.
Идеята отначало беше лоша.
Защо безпричинно ще приковаваме вниманието...
Ще млъкнеш ли, Саймън? - Няма да млъкна.
Тази каша ти я забърка. Ти я създаде.
Ти докара тоя Кълън, без дори да се допиташ до мен.
Какво да се допитвам до теб? Ти бъзикаш ли се?
Нали говорихме. - Дай ми номера му.
На кого? - На тоя Кълън. Дай ми номера му!
Няма да ти го давам. - Защо, по дяволите?
Защото действаш ненормално. Държиш се като лунатик.
Ненормално ли каза?
Мислиш ли, че това ме подлудява? - Успокой се, Питър.
Ти се успокой! - Дъкман.
Ще ти наритам задника ако не се успокоиш.
Искам да те видя как се опитваш, старче. Давай.
Успокойте се, момчета.
Вярвам, че с мен вече е свършено.
Направете ми услуга и...
Дръжте се добре един с друг.
Сър. - Да, сър.
Дик. - Глен.
Президентът иска да те види в столицата.
Днес следобед трябва да се качиш на самолета.
Добре. - Добре.
Анди.
Бади.
Да вървим, Уили.
Свободно.
Трябва ли ви нещо, началник? - Не. Благодаря ти, Уили.
Сигурен ли сте, че не искате да дойда с вас?
Всичко е наред, Уили.
Благодаря. - Да.
И най-накрая Глен получи мечтаната лична среща с президента.
Надали е очаквал на нея да чуе, че е уволнен,
но...
Може да се каже, че това ще влезе в учебниците по история.
За мен беше доста вълнуващо.
И докато ми се щеше да си мисля,
че статията ми ще промени нещо, тя не промени нищо.
Тя само докара падането на една знаменитост.
Би било добре, ако последиците бяха стигнали
до темата за провала с действията против бунтовниците
или защо непрекъснато искаме да сме във война.
Или защо непрекъснато си създаваме единствено повече врагове.
Всичко в името на това да държим Америка в безопасност.
Щеше да е добре, ако някой от висшите ешелони се беше запитал
дали това не касае и тях.
Но изглеждаше, че всички се питаха само един въпрос.
"Защо по дяволите му беше на Глен Макмеън
да говори пред репортер на Ролинг Стоун?".
Който сам по себе си е добър въпрос.
И след като никой няма да търси други виновни,
какво правим ние?
Очевидно уволняваме Глен и докарваме друг.
А този някой друг,
беше Боб.
превод: spitfire_ subs.sab.bz @ Translator's Heaven