Все още мисля за нощта,
в която майка ти и аз трябваше да те оставим.
Надяваме се, че няма да е за дълго. Ще ти се обадя, щом се настаним
и научим нещо повече. - Мамо?
Бонбонче...
С татко ти трябва спешно да заминем, и Роуз ще остане с теб няколко дни.
Не! Не искам да заминавате. - Ще бъде много скучно.
Едва ще държа... очите си...
Довиждане, миличка. Доскоро.
Джанет, трябва да тръгваме.
Ще ми се да бяхме оставили чантите и да те сложим да спиш в леглото.
Но беше заложен живота на твърде много хора.
О, Боже! Вече са я изстреляли!
Трябва да я спрем! Хайде!
За да обезвредим ракетата, трябваше да проникнем в нея,
но обшивката й бе твърде дебела.
Единственият начин беше да се проврем между молекулите.
Не мога да премина. Ханк!
И двамата знаехме, че след подобно смаляване
няма връщане назад.
Трябваше да съм аз, но регулаторът ми се повреди.
Този на майка ти беше здрав.
Кажи на Хуоп, че я обичам.
Тя я обезвреди. - Джанет! Не!
Смали се до субатомно ниво, за да я деактивира.
В онзи ден майка ти спаси хиляди живота,
с ясното съзнание, че се погубва в квантовата реалност.
Сама, уплашена...
Изгубена завинаги.
Да ти кажа, че тя няма да се върне у дома,
бе най-трудното нещо, което някога съм правил.
Но после се появи Скот...
или по-точно, нахлу в дома ни.
Когато той отиде в квантовата реалност...
и се върна, всичко се промени.
Тогава се зачудих...
Възможно ли е майка ти все още да е жива?
Затова изтупах от прахта някои стари планове.
Квантов тунел
Татко, какво намекваш?
Мисля, че е възможно да я върнем.
Превод и синхронизация Димитър Милев & haskotoo
«UNACS TEAM» «УНАКС ТИЙМ» © 2018
АНТ-МЕН И ОСАТА
В наши дни - Добре. Вътре сме.
Това място е като лабиринт. Къде е картата?
Определено сме близо. Готова ли си?
Готова съм, татко. - Сигурна ли си?
Ако покажеш колебание или страх, щом влезем, свършено е с нас.
Страхът е моята закуска! - Еха, това звучи много готино. Хайде.
Виж, това е Антон. Той ще ни покаже пътя.
Антон, накъде да тръгнем?
Мерси, Антон.
Погледни! Мравките са превзели техническата база.
О, не! Лазери!
Ох, уцелиха ме!
Тайната стая.
Кажи, че си взела контактната леща. - Взех я.
Идеално! Сложи я там.
Ето го микро-съкровището!
Моята купа?!
Прилича на съкровище. - За мен е такова.
Искам да я покажа в училище. - Не може да го направиш. Не.
Никога не напуска къщата. Прекалено е важна.
Това е най-хубавият ми подарък за рожден ден, който си ми правила.
Трогателно, че според теб съм "Най-добрата баба на света".
Само такава имаха. - Идва ми да ти изплета пуловер.
О, не, стражарът! - Здрасти, Скоти.
Прегледах плановете на сградите на Карапетян
и не мислиш ли, че сме прекалили с охранителните камери?
Не, ни най-малко. - Защото наистина са много.
Зная какво му е нужно. Кой е експертът по сигурност?
Ти, но аз ръководя компанията. Ако е много скъпо,
ще отиде при друг, а трябва да приземим тази птичка.
Никъде няма да отиде. И се казва "Да заковем рибата".
Не, "Да приземим птичката". Все едно е самолет.
Знам, че е глупаво да спорим за това, но...
Как ще "закова рибата"? Тя не върви.
Ако тя излезе на брега и се сбие с ястреб, кой ще победи?
Наистина успя да ме убедиш. Спокойно, ще заковем Карапетян.
А сега ме извини, защото с дъщеря ми се опитваме да откраднем нещо.
Пак ще ги прегледам. - Направи нещо!
Да бягаме, преди да се върнат куките!
Куките! Това откъде го знаеш?
Да полетим, Мравко-лета! Да полетим!
Ще се разбием!
Де да можехме да се смаляваме. - Наистина е яко.
Отивам в офиса, Скоти. Извинявай, че се шашкам толкова.
Но вече съм по-добре. Сърцето ми биеше твърде силно.
И ръцете ми трепереха, но мисля, че това няма нищо общо.
Всичко ще е наред, Луис. Няма за какво да се притесняваш.
Да, да. Аз съм шефът. Да, точно така.
Татко!
Стига де, Ву. Останаха ми 3 дни.
Защо ми е да бягам? - Съжалявам, Скот. Има си правила.
Ако задействаш алармата, претърсваме мястото. Отгоре до долу.
Благодаря. Беше неволно. Кракът ми мина през оградата.
Летящата ни мравка се разби.
Опитай да забавляваш 10-годишно дете, без да излизаш от къщата.
Знаеш ли докъде съм стигал? Фокуси от близо.
Научих се. - Защо не оставите татко на мира?
О, Каси, това сигурно ти прилича на заяждане между възрастни, нали?
Приеми го по следния начин... В училището ти има правила, нали?
Например... не може да драскате по стените.
Татко ти отиде в Германия и нашари стените й с Капитан Америка.
А това е нарушение на чл. 16, ал. 3 от Споразумението от Соковия.
Като част от сделката между Вътрешна сигурност
и германското правителство, му бе позволено да се върне в САЩ,
за да прекара 2 г. под домашен арест, последвани от 3 г. изпитателен срок.
Да избягва неразрешени действия и технологии,
или контакти с бивши съмишленици, които в миналото или сега
нарушават Споразумението или свързани с него актове.
Разбра ли, миличка? - Наистина имаш подход към децата!
Мерси. Освен това съм младежки пастор.
Както и да е, не искам да любопитствам прекалено,
но да си имал контакт с Ханк Пим или Хоуп ван Дайн?
Не. - Сигурен ли си?
Защото е въпрос на време да ги заловим.
Техниката е тяхна, значи и те са нарушили Споразумението.
Контактът ти с тях ще развали сделката.
И не трябва да ти напомням, че ако нарушиш сделката,
че чакат 20 г. затвор. Минимум.
Не съм говорил с Ханк или Хоуп от цяла вечност.
Те го мразят в червата си. - Мерси, фъстъче.
Как го направи, Скот? - Кое?
Фокусът с картата. - Сериозно?
О, Боже мой! Не може да идвате и да тършувате, когато ви скимне.
Всъщност, могат. - Трябва ви заповед.
Всъщност, не им трябва. - Наистина?!
Взе ли си бутонките? - Да.
Добре. При следващата ни среща, ще бъдеш навън.
И аз ще се включа.
Три дни! - Сериозно?
Гордея се с теб, друже. Знаеш ли? Дай още една.
И на мен! - Свобода, бизнес.
Предчувствам велики дела. - Уикендът ми хареса, татко.
И на мен, фъстъче. Само почакай другия.
Щом изляза оттук, ще се развихрим из града.
Ще изядем толкова много сладолед, че ще повръщаме непрекъснато.
Задобряваш. - Как го направи?
Чао, тате! - Чао!
Чао! - Чао!
Три дни... Фасулска работа.
Щракнете с пръсти. Това ще ги накара да погледнат натам.
Това се казва заблуда.
Мечтаем как ще пътуваме двама.
Ще пръснем частица от любовта си и ще продължим напред.
"Вината в нашите звезди" Джон Грийн
Апартаменти Карапетян
Фасулска работа.
Къде си?
Всичко, което знаеш...
Изгубен в квантовата реалност.
Какво?
Ще те намеря, бонбонче.
Намерих те. - Винаги успяваш, мамо.
Какво, по дяволите?
Здрасти, Ханк. Доста време мина.
Дори не знам дали още използваш този номер.
Вероятно съм последният, с когото искаш да говориш, но...
Имах наистина странен сън.
Зная, че не звучи като нещо важно, но имах усещането...
че е много реален.
Отново бях в квантовата реалност и...
мисля, че видях съпругата ти.
А после аз бях жена ти. Имам предвид, не в извратения смисъл.
Знаеш ли... казвайки го на глас, си мисля, че не е нещо спешно.
Извинявай, че те занимавам.
Съжалявам за много неща.
Това означава, че един мъничък атом,
по-дребен и от нокът, може да е цяла Вселена.
По-малък от нокът? Интересно.
Хоуп?
Пак ли сънувам? - Мислиш ли, че е било сън
или е възможно наистина да си видял майка ми?
Не съм сигурен.
Не мога да съм тук! Под домашен арест съм!
Няма да се отвори при включена система, Скот.
Трябва да ме откараш у дома. Може всеки момент да дойдат.
Спокойно. За ченгетата ти все още си у дома.
Скоти?! - Програмиран е да дублира режима ти.
Девет часа в леглото, пет часа пред телевизора,
два часа в банята, каквото и да правиш там.
Изобщо не е така. Откъде знаеш режимът ми?
Да не ме шпионирате? - Следим всички заплахи, разбра ли?
И засега, ти си най-голямата.
Съжалявам за Германия. Просто се появиха.
Казаха, че е за националната сигурност.
Че Капитанът имал нужда от помощ. - Капитанът?
Капитан Америка. Или само Капитанът.
Така му казваме.
По приятелски. Май сме малко приятели. Познаваме се. Както и да е...
Съжалявам! Не мислех, че ще ме хванат.
Не си помислил за доста неща.
Как е Ханк? - Все още бягаме.
Нямаме къща, както и свобода. Как мислиш, че е?
Съжалявам. Знам, че си ми ядосана. - Не ми трябват извиненията ти, Скот.
Единствената причина да говорим е, че ми трябва нещо от главата ти.
Тук ли живеете?
Ако ви трябва финансова помощ, може би мога да ви...
Няма нужда.
Здрасти, Ханк. Виж...
Искам само да... - Спести си го.
Може ли да започваме? - Да.
Докато ти разпускаше у дома си, ние строяхме това.
Това е тунел към квантовата реалност. Към майка ми.
Смятаме, че тя все още е там, но не знаем къде точно.
Какво?!
Ако определим къде се намира майка ми, капсулата ще ме отведе при нея.
Направили сте всичко това, без да знаете дали е жива?
Нарича се "хипотеза". Снощи пуснахме тунела за пръв път.
Той се претовари и изключи. Но за част от секундата,
порталът към квантовата реалност беше отворен.
И? - И 5 минути по-късно, ти се обади.
Говореше майка ми. - Смятаме, че там долу сте се заплели.
Ханк, никога не бих го направил. Прекалено много те уважавам.
Квантово заплитане, Скот. - Смятаме, че може да е оставила
послание в главата ти. Вероятно местоположение.
А отварянето на тунела го е задействало.
Майка ти е вкарала послание в главата ми? Стига. Това е лудост.
Не, Скот. Лудост е да отидеш в Германия,
без да ни кажеш, и да се биеш редом с Отмъстителите.
Кажи ми, че не лъжеш за костюма, който взе.
Кажи ми, че си го унищожил.
Така е. Унищожих го, кълна се.
Не мога да повярвам, че си унищожил костюмът ми!
Беше делото на живота ми! - А какво трябваше да го направя?
Не трябваше да го вземаш! - Съжалявам, Ханк.
Съжалявам, че взех костюма. Съжалявам, че снощи ти се обадих.
Не помня да съм виждал Джанет долу. Ще ми се да бях.
Просто сънувах как играя на криеница с една малко момиченце.
Какво?!
Сънувах я как играе на криеница с едно малко... момиченце.
С Каси го правим постоянно. Това нищо не значи.
Но ти Каси ли видя в съня си? - Не.
Тя къде се криеше? - Моля?
Къде се криеше малкото момиченце? В гардероба ли?
Не, в един висок шкаф.
Искаш да кажеш гардероб. - Така ли му казват?
Какъв цвят беше той? - Червен.
Имаше ли коне на вратите му? - О, Боже!
Там се криех всеки път, когато играехме.
Явно не си схванала идеята на играта на криеница.
Тя е жива!
Знаех си.
Знаех си!
Трябва да вземем тази част. - Добре.
Колкото по-бързо пуснем тунела, ще вземем посланието от главата му.
Бърч има ли я? - Да. Да тръгваме.
Каква част? Кой е Бърч? Чакайте, какво става?
Трябва ни един компонент, за да не се претовари отново тунела.
Донесох ти дрехи. Може да се преоблечеш.
Слушайте, наистина бих искал да ви помогна.
Но ако не се върна за проверката на гривната ми, ще ме заключат завинаги.
Щом вземем частта, ще пуснем тунела, ще извлечем съобщението и се прибираш.
Трябва да побързаме. Заплитането няма да е вечно.
Длъжник си ни. - Добре, но може ли да изчакам вътре?
Защото не би трябвало да излизам.
Да тръгваме.
Всичко наред ли е? - Да.
Няма да се бавя.
Може ли една от тези? - Не.
Сюзън. Добре дошла в "Уи". - Сони.
"Уи" на френски значи "Да". Като "Да", намерихме си свободна маса.
"Да", видя ни къде сме, и "Да", проучих, преди да го купя.
Дано е "Да" и на въпроса ми имаш ли частта, която поръчах?
Знаеш, че винаги съм харесвал чувството ти за хумор, Сюзън.
Заповядай, седни. - Не, благодаря.
Кой е този тип? - Сони Бърч.
Търговец на технологии на черния пазар.
Той ни осигуряваше необходимото, за да построим тунела.
Може ли да си взема само една? - Не!
Знаеш ли, имам специален приятел във ФБР. Специален, защото...
Ами, той ми казва неща, за които преди не съм знаел.
Например... че не се казваш Сюзън, а Хоуп ван Дайн.
А тайният ти съдружник е баща ти, Ханк Пим.
Това не е на добре, Ханк. - Не думай.
Какво искаш? - Връзките се градят на доверие, Хоуп.
А искам връзката ни да има здрава основа.
Връзката ни?! - Бизнес пейзажът се промени, Хоуп.
ЩИТ и ХИДРА вече не съществуват, но има Ханк Пим.
Ханк Пим е истинска възможност. - Накъде биеш?
Мислиш ли, че не знам какво изграждате с всичко, купено от мен?
Квантова технология.
Забравяме за нанотехнологията, изкуствения интелект и криптовалутите.
Квантовата енергия е бъдещето. Следващата златна треска.
Искам да ме включите, Хоуп. И в знак на добра воля,
си позволих свободата да уредя купувачи за лабораторията ви.
Наддаването започва от... един милиард долара.
Наистина ти благодаря, Сони,
но с баща ми имаме нещо по-належащо от започването на бизнес.
Затова ще взема частта, както се бяхме разбрали.
Купувачите ми не приемат отказ.
Или ще правим бизнес заедно, или въобще няма да имаме такъв.
Значи явно няма да имаме. - Може да си тръгваш.
Но се опасявам, че парите ти остават тук.
Да речем като компенсация за наранените ми чувства.
Слушай, Сони.
Ще е много по-лесно за всички, ако просто ми дадеш частта.
Скъпа, единственото, което ще вземеш оттук, е сърцето ми.
Но времето ще го излекува.
Добре.
И сега какво? - Ще видиш.
Тя каза, че с баща си имат нещо по-належащо.
Искам да знам какво е то, защото ако не работят с нас,
значи работят с някой друг. Така че разберете името...
Я чакай. Дал си й криле?!
Хванете я.
Не и 11-метровият ми полилей!
Спрете стрелбата! Спрете!
Добре, вземете го и изчезвайте. Бързо, бързо!
Криле и бластери. Ще приема, че си нямал тази технология
за мен в миналото. - Напротив, имах я.
Беше удоволствие да правя бизнес с теб, Сони.
Бизнесът ни още не е приключил, Хоуп. Уверявам те в това.
Какво, по дяволите, е това?!
Татко, виждаш ли това? - Хоуп, изчезвай оттам!
Трябва да направя нещо. - Почакай!
Все още е в процеса на разработка.
Ти ме научи на този ритник. Помниш ли? - Да, в страхотна форма си.
Славни времена бяха. Какво стана с нас?
Моментът е неподходящ, Скот. По дяволите, къде изчезна?
Изгубих го.
Нищо не виждам на камерите на мравките. Претърсете...
Татко?
Дай ми това. Веднага!
Добре ли си? - Не. Взе лабораторията.
Не! - Хайде.
Какво беше това? - Не знам.
Трябва някъде да се прегрупираме и да потърсим лабораторията.
И сега накъде? Какво ще кажете за дома ми?
И без това трябва да съм там. Ву ще цъфне всеки момент.
Точно затова няма да отидем там. - А във вашата къща?
Съжалявам.
Сещам се за едно място.
Не. Не, не! Не! Не!
Не!
"Екс-кон секюрити"
Еха, д-р Пим! Кой да предположи, че отново в момент на нужда,
ще се обърнете към нас? - Не и аз.
Почерпете се. - Какви са тези скъпи сладки?
Трябва да ограничаваме разходите! - А какво да ядем за закуска?
Овесени ядки. - Овесени ядки!
Това е оскърбление. - Защо да е оскърбление?
Защото имат вкус на пясък. - Защото са органични.
Не са органични, а са пясък. - Това е най-важното хранене за деня.
Импровизирате. Поръсете ги с малко кафява захар. Може и с канела...
Хора, хора, хора! Стига де, момчета! Трябва да хванем по-голяма риба.
Това моето бюро ли е? - Да.
Какво? Защо имам толкова малко бюро?
Защото те нямаше, когато ги избирахме. - Като те няма, губиш.
Бях под домашен арест. - Да.
Знаете ли, това дори не е бюро. Това е боклук.
Намерил си го до казаните. - Взех го от разпродажба на вехтории.
Значи си спестил от бюрото ми? - Момчета!
Хоуп, моля те! Трябва да се фокусираме, съгласни?
Трябва да намерим лабораторията. Господи!
Знаете ли? Чувал съм истории за случилото се с вас.
Например за страховитата мацка, която може да минава през стени.
Сякаш е... Призрак! - Като Баба Яга.
Баба Яга, вещицата. Плашат децата с истории за нея.
Знаете ли за Баба Яга?
Който и да е крадецът... трябва да го намерим.
Не намираш такива хора просто ей-така.
Те намират теб. - Както Баба Яга.
Д-р Пим, вие сте най-умният гений, когото познавам.
Сложихте ли тракер на лабораторията?
Защото ако не сте, може да ви направим изгодни предложения.
Разбира се, че сложих, Луис. Бил е деактивиран.
Който е откраднал лабораторията, си е знаел работата.
Сякаш беше във фазов преход. - Фазов преход?
Квантов фазов преход е когато обектът преминава
в различни състояния на материята. - И аз за това си мислех.
Лабораторията има лъчение. Може ли да я намерим с квантовия спектрометър?
Може и да стане, но оборудването ми е в лабораторията.
Къде другаде може да намерим такова оборудване?
Ами, има един човек.
Бил Фостър. - Чудесно!
Кой е Бил Фостър? - Бивш колега на баща ми. От ЩИТ.
Скараха се преди много години. - Явно доста се карате с хората.
Вероятно само ще си изгубим времето. - Рискувам всичко, като съм тук.
Дали не трябва поне да проверим? - Трябва да разберем кой е крадецът.
Хора, не е добра идеята да ме видят на открито.
Спокойно. Никой няма да ни разпознае. - Заради шапките и слънчевите очила?
Това не е дегизировка, Ханк. Все едно сме на бейзболен мач.
В изолирана система частиците съжителстват
в стабилни фазови отношения. Ако се появи намеса в системата,
стабилността преминава в хаос. Непредсказуем хаос.
Опасен хаос. И красив.
Напълно изолираната квантова система
ще се върне към собствено състояния на материята,
всяко заплетено в различно състояние
с обкръжаващата го среда. С други думи...
Въпросният обект ще е едновременно във и извън фаза
с множество паралелни реалности.
Споменавайки за състояние извън фазата на реалността...
Забелязвам необичайно много празни погледи към мен.
Затова нека приключим няколко минути по-рано.
Достатъчно за днес. Благодаря, дами и господа. Свободни сте.
Това е невероятно. Свързан си с Джанет.
Това е квантово заплитане между квантовите състояния
от нейните молекули и твоя разум. - Да, това си мислех и аз.
Пред всяка дума ли слагате "квантов"?
Д-ре, трябва да открием лабораторията.
Хоуп, с радост бих ви помогнал, но нямам такова оборудване.
Казах ви, че ще си изгубим времето. Хайде, да тръгваме.
Не се дръж снизходително, Ханк. Ти си този, който бяга от ФБР.
Само защото достигна размер, който най-накрая отговаря на егото ти.
Не аз бях в Германия, а този идиот. - Наистина?
Да си толкова голям сигурно е изтощително.
После спах три дни подред. Нямате никаква представа.
Всъщност, имам. В миналото бях партньор на Ханк в проект "Голиат".
Моля! Бил си ми партньор? - Единственото по-изтощително нещо
от това да си голям, е да търпиш глупостите на Ханк.
Колко голям станахте? - Рекордът ми е 6,5 метра.
Не е зле. - А ти?
Не искам... - Не, наистина съм любопитен.
20 метра. - Еха! Това е много.
20 метра. - Ако вече сте си ги премерили...
Трябва да намерим начин да проследим лабораторията.
Великият Ханк Пим все още ли не е измислил как? Странно.
Някога знаеше отговорите на всичко. Затова напуснах проекта.
Напуснал? Аз те уволних. Най-доброто ми решение.
Ханк бе ужасен партньор. Темпераментен, твърдоглав, нетърпелив.
Рано или късно пропъждаше всеки. - Само посредствените.
Само Джанет го изтърпяваше и избра да остане до него.
Мери си думите, Бил. - И си плати за това, нали?
Не съм дошла, за да слушам как се карате!
Опитвам се да спася майка си.
В кой кабинет? - Ву е тук.
Сигурно някой ме е видял. - Спокойно.
Ако беше заради теб, вече щяха да са у вас.
Да не си на 15? - Хайде, трябва веднага да тръгваме.
Чакайте! Може да импровизирате тракер...
ако промените дефракторите на някой от регулаторите.
Може и да се получи. - Нищичко не схванах.
Благодаря ви.
Докторе, училищната полиция каза, че това са били Пим и ван Дайн.
Не знам какво да ви кажа, агент. Не съм говорил с Ханк от 30 години.
Но ви уверявам, че съм последният, когото би посетил.
Я стига. Да не очаквате... - Ей, ей!
И защо така? - Просто е. Мразим се в червата.
Значи аз съм бил ужасният партньор?
Фостър не е имал една добра идея през невзрачната си кариера.
Но идеята му за дефракторите може да подейства, нали?
Добре де, има една свястна идея.
Само че премахнах дефракторите, когато усъвършенствах костюмите.
Значи ако имахме стар костюм, можеше да намерим лабораторията?
Да, но нямаме такъв.
Ами ако имахме? - Какво имаш предвид?
Искам да кажа...
че животът е странен. - О, Господи.
Не си унищожил костюма. - Какво?!
Това бе делото на живота ти, Ханк. Не можех да го унищожа!
Преди да се предам, го смалих и го пратих по пощата на Луис.
Пратил си костюма ми по пощата?
Да знаеш, че пощите са много надеждни.
Вече има проследяване на пратките. Например при UPS.
Къде е? - На сигурно място. Не се притеснявай.
Купата ли? Не, няма я. - Как така я няма. Къде може да е?
Потърсих навсякъде. Няма я. Ей, дръпни се от масата.
Накарах Каси да я върне на мястото й и аз...
Взела я е в училище. - Скоти?
Добрата новина е, че знам къде е.
Нали всичко трябва да е по-малко, когато се върнеш в училище?
Това място ми се струва огромно. - Какво стана?
От новия регулатор е. - Ханк, какво му има на този костюм?
В какъв етап на разработка е?
О, не! Не, не, не.
Да не би да ми се присмиваш? Моля те, би ли...
Добре. Добре.
Какво виждаш? - Оразмеряващите бобини са повредени.
Нека само да...
Извинявай. - Няма проблем.
Добре. Така.
Пробвай сега.
Толкова е...
Страхотно.
Де да можеше Капитана да те види сега. - Много смешно. Какво ще правим?
Ей! Къде ти е пропускът?
Ей, на теб говоря.
Ей!
Ей...
Ще успееш. Замалко да го стигнеш!
О, фъстъче!
Добре, да тръгваме.
Здрасти, шампионе! Как беше на училище днес?
Ха-ха. Добре, стига си се шегувал.
Можеш ли да поправиш костюма? - Много е разстроен.
Искаш ли сокче и гризини? - Наистина ли имаш?
Да видим дали Фостър е прав.
Засечен сигнал
Това трябва да е лабораторията.
Да си я върнем. - Добре.
Това ми изглежда правилно.
Погледни ни. За втори път сме екип в един ден.
Да се замисли човек, а? - За какво?
Германия. - Какво имаш предвид?
Преди действахме заедно. Тренирахме заедно.
И други неща правихме заедно. - Ако те бях попитал, би ли дошла?
Явно никога няма да разберем. Но едно нещо ми е ясно.
Какво? - Ако бях дошла, нямаше да те хванат.
Ей, Скот. Дали можеш да спреш да мечтаеш за дъщеря ми,
докато не си върна лабораторията?
Да, сър. - Благодаря.
Добре. Вече предаваш. - Защо се забави толкова?
Извинявай, но трябваше да измисля име за мравката си.
Мисля да я нарека Здравка.
Харесва ли ти? - Ще умра от смях.
Нямам сигнал на мониторите. Има някакво електронно смущение.
Внимавайте. - Познаваш ме, Ханк. Винаги внимавам.
Спокойно, само костюмът е. - Откъде знаеш?
Погледни.
Това ли е Призракът? - Какво прави тя?
Дали костюмът й помага да преминава през стените?
Нека се махнем оттук, преди да се е събудила.
Хоуп, виж. Ето я лабораторията.
Убедени сме, че това е смалената ни сграда, а не нечия друга, нали?
Просто я вземи, Скот. Да побързаме.
Отивам.
По дяволи...
Хоуп? Ханк?
Хора? - Не мисля, че могат да те чуят.
Здрасти. Аз съм Ейва.
Скот. И така...
Не ти трябва костюм, за да... Знаеш.
Да минаваш през нещата.
Не. Той само ми помага да го контролирам.
Както и болката. Хипотетично.
Нали няма да бръкнеш в гърдите ми и да смачкаш сърцето ми?
Забавен си.
Няма да те нараня, Скот, освен ако не се наложи.
Трябва ми...
онова в главата ти.
Искаш ли да събудим останалите и да приключваме с това?
Свестете се! Хайде!
Татко?
Да не си го докоснала повече! - По-спокойно, Хоуп.
Мисля, че съм доста нежна с баща ти, предвид всичко случило се.
За какво, по дяволите, говориш?
Още една жертва на егото на Ханк Пим.
Бил!
Какво си направил?
Въпросът е какво вие сте направил, д-р Пим?
С нея ли си? О, човече! Мислех, че си от готините.
Какво, по дяволите, става тук?
Съмнявам се, че Ханк ти е казал за баща ми. И защо да го прави?
Илайъс Стар.
Бяха колеги в ЩИТ. В "Квантови изследвания".
Докато баща ми не дръзна да не се съгласи с великия Ханк Пим.
Погрижи се да го уволнят. Както и да бъде дискредитиран.
Баща ми се опита да довърши сам изследването.
Отчаян да възвърне репутацията си, той пое някои рискове.
Не! - Прекалено много рискове.
Докато нещо не се обърка. Каза ни да бягаме.
Илайъс, какво става? - Просто се махайте. Тръгвайте!
Татко! Знам, че го беше страх.
Татко! - Ейва, не!
Не исках да го оставям сам.
Не! Не!
Когато се събудих, родителите ми бяха мъртви.
Аз нямах този късмет.
Наричат го "молекулярно неравновесие".
Много тъпо име, според мен.
Не е много коректно, имайки предвид какво е.
Всяка клетка в тялото ми се разпада и после отново се събира.
Непрекъснато, всеки ден.
Все още бях в ЩИТ, когато се обадиха за "квантова аномалия" в Аржентина.
Здравей, Ейва. Казвам се Бил.
С баща ти бяхме приятели.
Донесъл съм ти нещо.
Няма проблем. Опитай пак.
Точно така.
Д-р Фостър направи каквото можа, за да ме предпази.
Но другите в ЩИТ видяха възможност в моето страдание.
Направиха ми задържащ костюм, за да контролирам фазите си.
И ме обучиха да бъда незабележим агент.
Направеха ме оръжие. Крадях за тях, шпионирах за тях...
Убивах за тях.
В замяна на душата ми, обещаха да ме излекуват.
Излъгаха.
Когато ЩИТ се разпадна, аз прибрах Ейва.
Построих камера, която да забави разпада й,
но състоянието й прогресираше. Не знаех как да я излекувам.
Тя искаше да те убие, Ханк, но аз й казах да не го прави.
А вместо това да те наблюдава.
Скоро след това тя разбра, че строиш тунел.
После тя ми каза за Ланг.
И за съобщението от Джесика в главата му...
За Бога! - Това е за мен. Съжалявам.
Би ли ми казал кой ми пише?
Каси. 911. - Това е дъщеря ми.
Трябва да й отговоря. - Не, това няма да стане.
Това е 911. Значи е важно! - Не ти командваш тук, Ланг.
Явно не оценяваш тежестта на... - Добре, вече иска видео разговор.
Може нещо да не е наред. Нека говоря с нея. Моля те!
Каси, добре ли си? Какъв е спешният случай?
Не мога да си намеря бутонките. - Какво?
Утре имам мач. - Здрасти, Скот. Знам, че са при теб.
Би ли обиколил къщата с телефона? - Не, в момента е невъзможно.
Защо? - Защото съм болен.
После би ли ги потърси и да се обадиш? Моля те. Благодаря ти.
Чао, тате! - Чао, фъстъче!
Оправяй се! - Оздравявай, друже!
Съжалявам. Това беше спешният случай. - Ейва, искам да ти помогна.
Тя не се нуждае от помощта ти. Знам как да я спася.
Наистина? Как? - Чрез Джанет.
През последните 30 години тя абсорбира квантова енергия там.
Можем да извлечем тази енергия. Чрез нея ще възстановим
молекулярната структура на Ейва... - Да я извлечеш?
Да! - Да не си полудял?! Ще убиеш Джанет!
Не е сигурно. Аз ще задействам тунела ти.
Когато се появи местоположението на Джанет в главата на Ланг,
той ще ми го каже или викам ФБР. - Какво?
Ти оставаш тук в случай, че ми потрябва помощта ти.
Отказвам да ти помогна! - Ще правиш каквото ти кажа.
Ще убиете Джанет! - Притеснявай се за себе си, Ханк.
Мътните да те вземат, Бил!
Татко? - Успокой се, Ханк.
Бог да ми е на помощ...
Сърцето му! Нуждае се от хапчетата си. Моля ви!
Д-р Фостър, те са в кутийката. Моля ви!
Може да умре! Хайде де! - Помогнете му!
Татко, само се дръж, става ли? Просто дишай и се успокой.
Помогни му, човече! Хайде! - Кутийката от "Алтоид"!
Чакай!
Мерси, момчета! Ханк, дръж!
Бил пълни главата на това момиче с лъжи.
Илайъс Стар беше предател. Той открадна чертежите ми.
Свали я долу. Затегни я.
Не, не. Болтът е от другата страна.
Премести я с едно надолу.
Добра работа. - Ще проработи.
Фостър можеше да прецака цялата система.
Заемаме се с релетата, докато ти коригираш настройките.
Всичко ще бъде наред.
Това ли е? - Да.
Мислиш ли, че съм готова?
Да се впуснеш в субатомното не става с подготовка.
Един вид ти разтапя ти ума.
Имах предвид да видя майка ми отново.
Ами ако е съвсем различен човек? - Джордж Вашингтон ли?
Сериозна съм, Скот. - Или Джордж Джеферсън?
Ами ако ме е забравила?
Докато бях в затвора, нещото, което ме крепеше, беше Каси.
Дори да бях зад решетките 100 г, никога не бих я забравил.
Убеден съм, че майка ти брои минутите до срещата ви отново.
Благодаря ти.
Имаме проблем.
Забравил си сензорите за движение отзад на сградата.
Част от предложението са, а Карапетян пита конкретно за тях.
Виж, беше сбъркан...
Мога да се отбия утре и да погледна. - Не!
Срещата е сутринта. Трябва да дойдеш веднага!
Бих искал, но не мога.
Знаеш ли, аз ще дойда. Ще донеса чертежите на лаптопа,
а ти ще ги коригираш. Кажи ми къде си?
Сложно е. - Какво имаш предвид?
Както виждате, сър, това е система на съвремието.
Бъдеща сигурност... Днес!
Добро е! Харесва ми замисълът.
Трябва да отида до Скоти за чертежите.
Но не се тревожете. Ще се върна за нула време.
Кажи ми, че ванът е измит за сутринта. - Дори и шасито.
Пръскаш пари за това? - Ти каза да се заема.
Живеем в Калифорния, не в Минесота. - Той е прав.
За почистването на солта от пътя по шасито
от близките щатове, в които вали сняг.
Кой си ти и откъде знаеш всичко това?
Името ми е Сони Бърч. Подготвих се, Луис.
Например научих от приятел във ФБР,
че си сътрудничиш със Скот Ланг,
който пък е посредник на Ханк Пим. Научих също,
че той има портативна лаборатория, пълна с всякакви технологии.
А ти ще ми кажеш къде е.
Съжалявам, че ще те огорча, но не знам за какво говориш.
Усещам съпротива в теб, Луис.
А обещах резултати на някои опасни хора.
Нека те представя на моя добър приятел Узман.
Узман е майстор
в изкопчването на информация чрез психоактивни вещества.
Това серум на истината ли е? - Подобно нещо не съществува.
Това са измишльотини от телевизията. - Какво е тогава?
Коктейл, който е усъвършенствал през времето си в Тайните служби.
Прави те податлив, както и благоразположен.
Пич, това е серум на истината! - Не е!
Не се обиждай, но ми звучи като серум на истината.
Не е. - Добре, вярвам ти.
Не е серум на истината. - Ако върви и говори като патка,
значи е серум на истината. - Имам много алергии.
Може би ще помислиш над това.
Време е да си върнем лабораторията. - Какво?
Камерата и костюмът вече едва помагат.
Колко време ми остава?
Няколко седмици, може би.
Тогава ще ги накараме да върнат лабораторията.
Как? - Ланг. Той има дъщеря, нали?
Едва ли го мислиш. Ейва?
Допуснах много от нещата, които стори, но няма да бъда част от подобно нещо.
Не ти си този, който е на път да изчезне, Бил. А аз!
Ти каза, че можеш да ме излекуваш.
Обеща! - Знам, ще го направя.
Но не по подобен начин.
Докоснеш ли момиченцето,
няма да ти помогна. Двамата с теб приключваме.
Добре.
Има и други варианти.
Знаеш ли, прав си. Не е серум на истината.
Защото не чувствам нищичко. Излъгах. Почувствах нещо.
Серум на истината е! - Подобно нещо не съществува.
Добре, добре. Ще те улесня, Луис.
Добре.
Къде е Скот Ланг?
Сложно е. При първата ни среща беше на кофти място.
Жена му бе подала молба за развод.
Рекох: "Заряза те, докато си затворен?"
А той: "Мислех, че ще бъда с нея завинаги, но сега съм сам!"
А аз: "Горе главата, откри нов партньор. Аз съм Луис."
Той отговори: "Скоти. Двамата ще бъдем най-добри приятели."
Обичам трогателните истории, но какво е общото с това къде е?
Ще стигна и дотам. - Пуснеш ли 10 цента,
изслушваш всички песни. - Той е като човешки джубокс.
Баба ми имаше джубокс в ресторанта. Въртеше само Морси.
Оплачеше ли се някой, тя казваше: "Какво предпочиташ?"
Оставяхме ги не задълго, след което ги гонехме.
Бяхме снизходителни към меланхоличните бандити.
Ланг. - Напускайки затвора, заработи с Ханк.
Така срещна Хоуп, а тя:
"Не искам да имам нищо с теб." А Скоти:
"Сърцето ми е разбито и не ще открия любовта отново,
но ми се прииска да те целуна." След което се награбиха.
А Скоти: "Не бива да ти казвам, но ще опустоша летище с Капитана!"
А тя: "Не мога да повярвам. Чао, глупако!"
Скоти бе под домашен арест, а сърцето му казваше:
"Мислех, че ще бъде мой партньор, но аз сгафих."
Но вярата ги събра, а сърцето на Хоуп казваше:
"Боя се, че не мога да му вярвам. Ще сгафи отново." А аз:
Това руло представлява наема ни. Край на "вън от бизнеса"!
Вън от бизнеса? - Проклет серум! Предпазвах ви.
Опитах да бъда добър шеф, но сме разорени.
Карапетян са последният ни шанс.
Ужасно началство. - По дяволите, брато!
Вината е моя. Моя е! - Достатъчно.
Ще те попитам още веднъж.
Къде е Скот Ланг? - Емоционално, трудно е да се каже.
Емоционално казано? Къде е Скот Ланг буквално казано?
В горите. - Горите?
Баба Яга! - Какво имаш предвид под "горите"?
Мюр Уудс! Отбивката към живописния път.
За Бога!
Баба Яга идва късно, малки дечица.
По дяволите!
Тази откачалка не бива да докопа технологията на Пим.
Какво ще правим сега?
По-лесно е да откраднеш от федералните, не от Торбалана.
Аз съм. Какво ще кажеш за повишение?
Разполагам с местоположението на Пим, ван Дайн и Ланг.
Няма да бъдат задълго там, така че трябва да действаш.
Направиш ли го, вземи ми лабораторията.
Разбрано.
Добри новини, господа. Федералните ще свършат трудната работа.
Какво гледаш? Смени ми гумите!
Сър. - Не можеш ли да почукаш?
Съжалявам, сър. Разполагам със следа.
Обичам следите.
Системата е в готовност. - Стартиране на намотките.
В готовност. Щом тунелът се отвори, ни уведоми за съобщения.
Ще го направя.
Добре тогава.
Започваме.
Направихме го! - Нещичко?
Нищо. - Дай й минутка. Може да е...
Не! Не! - Какво се случи?
Изключва се, може би векторите са грешни.
Прегледах ги милион пъти. Безпогрешни са.
Какво може да бъде тогава? - Не знам.
Скот, какво правиш? - Отдръпни се оттам.
Съжалявам, не знам колко време имам. Трябва да поправя алгоритъма.
Повярвай ми, за 30 години тук долу помислих много над това.
Джанет?
Здравей, скъпи.
Здравей, бонбонче. - Мамо?
Не си представях срещата ни такава. Толкова е прибързано.
Двамата сте свършили чудесна работа.
Просто се нуждаете от малко побутване.
Джанет, как е възможно?
Не е било съобщение, а антена. - Умно момиче.
Толкова се гордея с теб.
Скъпа, кажи ни къде си. Кажи ни как да те намерим.
Вероятностите са сложни. Трябва да комуникирам с теб.
Трябва да следваш гласа ми. - Разбира се.
Като проследяване на обаждане.
Проследявам сигнала, използвайки субатомни честоти
между точка 2 и 9.
Стеснявам обсега до 4 и 6. - Можем да те пропуснем.
Погледни ни, отново се караме. - Добре, между 3 и 7.
Първият ни спор от десетилетия, а завърши по подобен начин.
Право в целта. - Това си ти.
Успяхме!
Срещнете ме на тези координати.
В пустошта, отвъд квантовата празнота.
Бъди внимателна, твърде опасно е за човешкия ум.
Времето и пространството работят различно тук долу.
Имате два часа, след което полетата ще се изменят
и ще отнеме век да се наредят отново така.
Ще те намерим.
Знам, бонбонче.
Не разполагам с нищичко. Няма следа от Джанет.
Как се озовахме тук?
Първо, ще видиш различните светлини,
след което ще стане черно и тихо.
Скот, ще се оправя. - Споделям, тъй като съм бил долу.
Да, вече го каза.
Съжалявам, трябва да отговоря.
Идваш ли, човече? - Аз не, но Призрака е на път.
Федералните знаят къде си. - Какво?
Съжалявам. Биха ми серум на истината, от който се разприказвах.
Мразя начина, по който използваш съдомиялната.
Трябва да вървиш вкъщи, защото вероятно са на път!
Между другото, кой слага чиниите най-отгоре?
Мястото им не е там!
Чувствам се като идиот.
Ще се ядосаш. Трябва да вървим.
Какво? - Призрака знае къде сме. И ФБР знае.
Как? - Казах на Луис къде сме.
Казах му да дойде, за да му помогна с Карапетян.
Трябва да одобрят проекта, иначе губим работата.
Знаете ли колко трудно се намира работа?
Господи, Скот!
90 секунди до затваряне на отвора.
Първо е деполяризацията на намотките. - Знам.
Съжалявам, но ФБР са се насочили към вкъщи.
Трябва да вървя.
Може ли да взема костюма?
Ще взема костюма.
Ще се върна. Само ми кажете къде ще бъдете.
Ще дойдем и вземем костюма, щом открием мама.
Хоуп... - Скот, просто върви!
Скот? - Тате?
Ние сме, приятел! - Тук сме за бутонките на Каси.
Вероятно си почива. - Защо не се качиш и видиш в спалнята?
Тате, горе ли си?
Тате?
Какво по...
Живее като прасе тези дни.
Тате?
Разпръснете се!
Отново ли? - Нямате срама!
Устройството показва, че е в банята. - Не бих се обзаложил.
Каси, остави човека да се качи.
Но тате е тежко болен! - Ще погледна.
Каза, че не иска да зарази някого. - Ще поема риска, скъпа.
Повръща. При това доста.
Млада госпожичке, федерален агент съм. Виждал съм и по-лоши неща.
Доста ли? - Да!
Забрави! Отдръпни се! - Не!
Ву! Какво правиш тук? - Скот?
Съжалявам, просто съм наистина болен. - Казах ти.
Извинете. Понякога трябва да го оставиш да излезе.
Съжалявам.
Ще запаля вана. Ти вземи лабораторията.
Останете на място! Обградени сте!
Ханк Пим, Хоуп ван Дайн. Арестувани сте.
Това си е чист тормоз. - Всъщност - не е.
Зад какво застава ФБР? Постоянният тормоз на хората?
Устройството му предава ли? - Разбира се.
По дяволите, издъних ни.
Хванахме ги, сър. Пим и ван Дайн са в ареста.
Сериозно ли? Да!
Съжалявам, Скот. Те са ти приятели. Толкова безчувствено.
Просто наистина се нуждая от победа.
Ще се върна за отмяна на наказанието. Извинявай, че се усъмних в теб.
Трябва да се гордееш със себе си.
Какво има? - Ранен агент.
Лабораторията на Пим е изчезнала.
Благодаря, че ме покри. - Разбира се.
От колко време си отново Ант-мен?
Не отдавна. Просто се случи.
Съжалявам, че те излъгах, както и че рискувам всичко.
Тате, всичко е наред. - Не е.
Направих глупави неща, за които близките ми плащат.
Главно ти. - Да помагаш на хората не е глупаво.
Прецаквам нещата всеки път.
Може би се нуждаеш от някого, който да ти пази гърба.
Като партньор. - Беше пределно ясно, че не желае.
Кой? - Хоуп.
За кого си мислеше? - За мен.
Ти? - Не се смей.
Ще бъда чудесен партньор. - Фъстъче.
Би била страхотен партньор.
Но ако ти позволя, бих бил ужасен баща.
Добре. Нека Хоуп бъде твой партньор. Тя е умна.
Напомня ми на теб. - Ще отидеш ли да й помогнеш?
Мисля, че трябва. - Бих искал да мога, но...
Не знам как да й помогна, без да нараня теб.
Можеш да го направиш. Можеш всичко.
Ти си най-великата баба на света.
Агент Ву ще ви види след час. - Не разполагаме с толкова.
Някъде другаде ли отиваш?
Това е моето момиче.
Добре, какъв е планът?
Да смалим тази стената.
Като че ли носи товара. Таванът може да се срути.
Тогава ще бягаме бързо. - Има 15-20 агента на етажа.
Около пет пъти повече в цялата сграда.
Тежковъоръжени са. - Шансовете не са добри.
Имаш ли по-добри идеи? - Не.
Но няма да се откажа от мама. - Тя ще се гордее с теб.
Добре.
Едно, две...
Скот? - Защо стоите?
Да вървим да намерим лабораторията. - Ами аз?
Идеално. - Нямаме много време. Преоблечете се.
Сър.
Добре, а сега какво? - Мен ли питаш?
Качвайте се!
Здравей. - Здравей.
Извинете, възнамеряваме ли скоро да потеглим,
или ще продължавате да се гледате, докато започнат да ни обстрелват?
Бърч, излязоха. - Идвам.
Ванът също го няма. - Как се случи това?
Какво, по дяволите?
Благодаря. - Моля.
Как ще открием лабораторията?
След като я загубих първия път, сложих ново проследяващо...
... от рояк.
Ще свърши работа.
Готова ли е или не? - Можем да започнем извличането.
Слушай, Ейва. Всичко това може да бъде много опасно.
Може би трябва... - Какво? Да чакаме?
Дните ми са преброени.
Да го направим, Бил. Веднага!
Показатели сочат, че все още не са използвали тунела.
Нямаме много време преди да я загубим. - Имаме куп работа преди това.
Дядо казваше: "Искаш ли да направиш нещо правилно, направи списък."
1 - проникваме в лабораторията.
2 - изритваме Фостър и Призрака. 3 - бием се с Призрака.
Звучи като че ли трябва да бъде към 2. 2-А. Да го наречем 2-А.
Бием се с Призрака - 2-А.
Лабораторията трябва да е в пълен мащаб, за да се върнеш.
Искаш да започна отново ли? - Аз ще се впусна.
Единственият ни шанс е вие двамата да останете отвън,
за да пазите тунела.
Позволи ми да го направя, Хоуп. Моля те.
Позволи ми да я доведа.
Мисля, че е прав.
"К'во ста'а"?
Помните ли тази комерсиална реклама?
"К'во ста'а"? - Накарах го да ни проследи.
Мислех, че ще имаме нужда от помощ.
На позиция съм. Мравките са на входа.
Разбрано. - Бъди нащрек, Скоти.
Искаш ли бонбонка "Пез"? - Не.
Предположи кой ми го подари за рождения ден.
Между другото, обожавам този костюма! - Благодаря, човече.
Искаше ми се да имам костюм.
Би ми допаднал дори костюм с минимални сили, знаеш ли?
Или може би само костюм, без сили.
Какво има? - Не знам.
Това са те.
Не може да са далеч.
Ханк? Спри!
Тате, докладвай.
Фостър се е погрижил. Слагам костюма.
Исках само да спася Ейва.
Изправена е пред смъртта или нещо по-ужасно. Уплашена е.
Ще ти помогна да намериш лек, когато се върна. Обещавам.
Заедно ще измислим нещо.
Късмет, Ханк. - Благодаря, Бил.
Сега искам да отстъпиш назад.
Оставащо време - 15 минути.
Ханк е вътре. Някакви следи от нея? - Още нищо.
Ейва!
Отзови мравките, Скот. - Майчице!
Кажете ми докъде сте, защото имам сериозни проблеми с Призрака.
Готов за впускане.
В случай, че не успея... - Недей. Не го казвай.
Не мога да загубя и теб. - Обичам те, Хоуп.
Хора, нещата тук са зле. Моля...
Сега.
Отвличане на вниманието.
Едно от първите неща, на които те учат в "Магии онлайн".
Не!
Добре, взехме я, Скоти.
Среща на уреченото място. - Добре, идвам.
Не.
Сериозно ли? Отново ли този? - Кой?
Казах ти, че бизнесът ни не е приключил.
Промяна в плановете.
Дръж се.
Искам лабораторията, момчета. На всяка цена.
Дръж се.
Ама че мръсно шаси! - Имат си по-големи проблеми.
Хоуп, отдалечаваш се от уреченото място.
Ще ги прекарам през живописния маршрут.
Почакай, какво...
Не!
Мили Боже! Ще умрем! Ще умрем!
Сигналът изгубен.
Какви ги вършат горе, по дяволите?
Прекалибриране.
Не спомена, че е толкова красиво, Скот.
Прекалибриране.
Добре, всеки момент. - Прекалибриране.
Прекалибриране. - Хайде.
Сигналът възстановен.
Мотоциклети. Всичко е във ваши ръце.
Поеми волана. - Какво? Почакай, Хоуп!
През 60-те беше забавно. Но ето че дойде време за разплата.
Бъди внимателен! - Не ме пришпорвай.
Не съм шофирал от две години.
"Пезна ги"!
Тук!
Това не е добре.
Хоуп!
Не!
Ето я лабораторията. Вземи я!
Виждам я. На запад по "Примо".
Хоуп! Почакай! - Ами аз?
Пипнахме те, Ейва!
Не отново!
Бракма!
Да!
Карай! Карай!
Бърч взе лабораторията. Тръгвам след него.
Не, не, не!
В процес на работа друг път.
Скот, къде си? Виждам Бърч. Побързай!
Идвам! - Времето ни изтича.
Предупреждение! Наближаване квантовото ниво.
Идвам при теб, скъпа.
Не ви ли трябва дистанционното за лабораторията? Току-що го намерих.
Инак не можем да я уголемим. Донеси ни го бързо.
Да, но ванът е потрошен. - Използвай возилата от кутията.
Какво?
Обичам те, д-р Пим.
Дистанционното го няма. Трябва да проверим вана.
Страхотно!
Поемам наляво. Хората на Бърч са след мен.
Идвам натам. - Аз ще взема лабораторията.
Здравейте! - Жестоко!
Страхотно!
Щрак!
Ела тук, малка невестулко! Не и този път!
Или може би - да.
Хайде!
Някой да вижда господин, който да носи сграда?
Кога намери време да си купи билет?
Поне веднъж, моля те. Проработи!
Да! Добре, нужна ми е помощ.
Ето това е. Съжалявам.
Стига, човече!
Не е готино! Убийци!
Да! Да!
Ще те нарека Ант-онио Бандерас, защото си жесток!
Не, не. Ант-онио!
Нашите приятели - гърбатите китове се потопиха в залива на Сан Франциско
за развлечение и за размножаване. - Слушай Узман,
да се срещнем на крайбрежието след три часа.
Току-що отплавахме, а изглежда вече си имаме компания.
Виждате ли го? Ето там е.
Какво по...
Здравейте. Съжалявам. Всичко е наред.
Съжалявам, не съм кит. Ще отнеме само секунда.
Това не ти принадлежи.
Не! Не! - Засрами се!
Пусни го! - Не!
Благодаря.
Аз ще я взема.
Не.
Разтапя ти ума.
Съобщението в главата ти...
Сънувах нещо.
Татко?
Какво става, татко? Защо не намери мама?
Изглеждаш изгубен, Ханк. Добре ли си?
Все още ли мислиш, че имаш всички отговори, Ханк?
Аз съм.
Толкова съжалявам!
Отне ни толкова време. - Не.
Само знам, че сега си тук.
Да си вървим у дома.
Помислих, че съм си отишъл.
Но енергията от ръцете ти...
Как го направи?
Не съм жената отпреди 30 години, Хенри.
Това място...
То те променя.
Адаптацията е част от него, както и еволюцията.
Координатите не са открити. Не се изкачвайте.
Вероятно трябва да ти кажа с какво си имаме работа там горе.
Взех лабораторията. Взех я. Мръднете!
Мърдайте! Махнете се от...
Да вървим.
Никой тук не е сигурен какво е това.
Като че ли е високо около 25 метра.
Махнете се от пътя!
Взех лабораторията! Взех я!
Земята се върти. - Остана голям за твърде дълго.
Скоти! - Скот!
Ще поспя. Ще поспя за пет минути.
Трябват ми само пет минутки...
Подсигури лабораторията. Скот не може да диша!
Добре.
Мръднете! Мръднете!
Не, почакай!
Лабораторията в пълен мащаб.
Те успяха! - Готови за издигане.
Да вървим да видим дъщеря ни.
Скот!
Скот! Хайде, събуди се!
Къде си, Скот?
Хванах те.
Скот?
Скоти! Хоуп, обади се.
Получи ли въпросите относно сградата?
Къде е дистанционното, Луис?
Вероятно е там вътре. Не е в мен.
Предполагам, че тук си казваме "адиос, амиго".
Не! Не!
Благодаря, момчета.
Ейва? Ейва!
Ейва!
Почти е готова за извличане. - Спри, моля те. Нараняваш хора.
Всичко ме боли. Не ми говори за болка.
Ами ако Ханк е бил прав и процесът убие Джанет?
Тревожиш се за нея? - Само казвам, че тя е брилянтен учен.
Може би може да ти помогне. - В момента ни помага.
И ако тя умре, така да бъде!
Съжалявам, не можем да го направим. Трябва да намерим друг начин.
Това е начинът!
Джанет!
Тя задейства извличането. Това ще заличи мама.
Не!
Хоуп!
Добре ли си?
Мамо?
Мамо.
Мили Боже.
Открихме те.
Толкова много ми липсваше.
Ти също, бонбонче.
Всичко е наред. Сега съм тук. Имаме време.
Без повече извънредни командировки, става ли?
Обещавам. - Всичко е наред, добре съм.
Не се тревожи за мен. Ще се оправя. - Татко!
Скот. - Г-жо ван Дайн.
Приятно... Предполагам, че вече се познаваме.
Предполагам, че е така.
Почакай.
Болката ти...
Мога да я усетя.
Боли.
Винаги боли.
Съжалявам.
Мисля, че мога да ти помогна.
Знаеше ли, че го може?
Всичко е наред.
Хора, ченгетата идват!
Ченгетата идват. Всичките.
Трябва да вървя. - Всички трябва да тръгваме.
Ами те?
Горе ръцете! - Не, не. Свършихме си работата.
Видяхме ги да се опитват да стрелят по хора.
Затова ги заловихме заради вас. Пак заповядайте.
Превозваме крадени технологии. - И сме убивали доста хора.
Той е шефът. - Истина е.
Също така извърших множество здравни нарушения в ресторанта ми.
Някои от тях ще ви разтърсят.
Наистина е серум на истината.
Трябва да се махаме оттук. И то бързо.
Имам идея.
Гигантска фигура е забелязана между "Бродуей" и "Уикона".
Всички екипи да се отзоват. - Давай!
Ето го.
Свърши, Скоти. Съжалявам, но те сгащихме, човече.
Това е, приятел. Няма къде да се скриеш.
Махни лепенката. Ти загуби.
По дяволите, Скоти! Смали се!
Магия?
По дяволите! Карай към Ланг веднага!
Добра работа, скъпа. - Да вървим!
Остави ме тук. - Можем да го направим.
Кажи го на себе си.
Аз наранявам хора. Не ти.
Върви си, моля те. - Можем да го направим, Ейва.
Бил... - Няма да те оставя.
Здравейте, хора. Двете ми години минаха ли?
Какво е навън?
Хората все още ли танцуват? Има ли разносвачи на храна с камиони?
Този път ти се размина, Скот, но...
Ще се видим пак. - Къде?
Къде ще се видим? - Говорех...
По принцип. Когато отново сгазиш лука.
Аз ще бъда там, за да те хвана. - Ще ме наблюдаваш.
Помислих си, че ме каниш някъде.
Защо бих го направил? - Точно се чудех. Защо би?
Като парти или вечеря? - Мислех, че си планирал вечерта.
Имах предвид да те арестувам пак по-късно.
Пази се. - Добре.
Излиза ли ти се довечера? Имам предвид, че съм свободен.
Готова ли си? - Да!
Тате! - Здравей.
Да, това беше...
08:30 часа, понеделник. - Звучи чудесно.
Г-н Карапетян? Видяхте ли го?
Би било чест да работим с вас.
Ще се видим в четвъртък, 09:30 часа. Добре.
Страхотно е.
Каси, каква искаш да бъдеш, когато пораснеш?
Искам да помагам на хората. Като татко.
Наистина ли? - Исках да бъда негов партньор.
Но той каза, че предпочита теб.
Така значи?
Тате!
Задръж.
Мръдни! Махни се оттам! - Не, недей!
Гадост. Мразя прашец!
Махай се! Къш, къш!
СЛЕДВА ФИНАЛНА СЦЕНА
Бях уважаван учен. Името ми беше по сградите.
А сега това. - Ти искаше по-малък квантов тунел.
Това е то малък.
Съжалявам. Моя грешка.
Мисля, че притежава нюх.
Добре. Достъпът включен.
Прихваща ги, щом го отвориш.
Автоматично абсорбира квантови лековити частици.
Увери се, че си далеч от полето с бавноходките.
Сладки са, но ще те изядат. И не забравяй за времето.
Няма да можем да те спасим.
Добре... Впускане в субатомното след пет...
... четири, три...
... две, едно.
Добре, Скот. Проверка на микрофона.
Едно, две.
Как я карат всички в квантовата реалност?
Скот, чуваме те. - Само исках да се уверя.
Лековитите частици са подсигурени за новата ни дружка - Призрака.
Чудесно. Готови за връщане.
Пет, четири, три...
Ехо?
Много смешно.
Ханк, стига си се гъбаркал. А на мен ми опяваш.
Ханк?
Хоуп? Джанет!
Хора!
Сериозно, стига с шегите. Хайде, върнете ме.
Хора!
Превод и синхронизация Димитър Милев & haskotoo
«UNACS TEAM» «УНАКС ТИЙМ» © 2018