ВЛАСТЕЛИНЪТ НА ПРЪСТЕНИТЕ
Смеагол, хванах една.
Хванах риба, Смеагол. - Извади я.
Деагол?
Деагол.
Деагол, любими, дай ми това.
Защо?
Защото...
днес имам рожден ден и го искам.
Безценното ми.
Те ни проклеха.
"Убиец" ни нарекоха.
Проклеха ни и ни пропъдиха.
Ам-гъл... Ам-гъл...
Затова плакахме, Безценни.
Плакахме толкова самотни.
В студена рекичка...
ще си хванем рибка сладка, вкусна.
Забравихме вкусът на хляба,
звукът на дърветата,
мекотата на вятъра.
Забравихме дори името си.
Безценното ми.
Ставайте.
Ставайте, сънливци.
Трябва да вървим. Да, да побързаме.
Вие не дремнахте ли, господин Фродо?
Аз пък съм се успал.
Станало е късно.
Не, не е. Пладне е вече,
но денят се смрачава.
Хайде.
Трябва да тръгваме. Няма време.
Не и преди господин Фродо да хапне.
Няма време за губене, глупако.
Вземете.
Ами ти? - Аз не съм гладен.
Не ми харесва този лембас. - Сам...
Добре. Не ни остана много.
Трябва да пестим, там навън.
Ще имате нужда, господин Фродо.
Разделих го на дажби. Дано ни стигне.
За какво?
За пътуването към дома.
След мен, хобити.
Близо сме вече. Много близо до Мордор.
Не е безопасно тук. Побързайте.
ЗАВРЪЩАНЕТО НА КРАЛЯ
Добър е.
Определено е от Графството.
Дългодолски пушилист.
Чувствам се сякаш...
отново сме в "Зеленият дракон".
С халба бира в ръка...
Отпуснал крака на пейката след тежък работен ден.
Само дето...
ти никога не си имал тежък работен ден.
Добре дошли, господари мои, в Исенгард.
Ах вие, негодници... Кръшкачи с рошави крака и тикви!
Пирувате и пушите.
Седим и празнуваме победата,
наслаждавайки се на малкото останали ни удобства.
Пушената сланинка е особено добра.
Пушена сланинка, а?
Хобити.
Под заповед на Дървобрад сме,
който пое управата на Исенгард.
Млади господарю Гандалф,
радвам се, че дойде.
С дърво и вода, с греда и камък мога да се справя,
но тук имаме работа с магьосник, затворен в кулата си.
Покажи се.
Внимавайте!
Дори победен, Саруман е опасен.
Тогава да му отрежем главата и да приключваме!
Не!
Нужен ни е жив.
Трябва да го накараме да проговори.
Ти си водил много битки и повалил много мъже, кралю Теоден.
А след това си възцарявал мир.
Нима няма да се посъветваш с мен както някога, стари приятелю?
Нима не ще можем да се помирим, аз и ти?
Ще се помирим.
Ще се помирим, когато си платиш за опожаряването на Западния предел.
И за децата, що лежат мъртви там!
Ще има мир,
когато телата на войните, що лежат пред Рогоскал,
бъдат отмъстени!
Когато ти виснеш на въжето за забава на твоите гарвани.
Тогава ще се помирим!
Въжета и гарвани... Изкуфяло старче!
А ти какво ще искаш, Гандалф Сиви?
Нека позная. Ключът на Ортанк?
Или от самия Барад-дур, в едно с короните на седемте крале
и жезлите на Петимата мъдреци!
Твоята измяна отне вече достатъчно животи.
И още хиляди са изложени на същото.
Но ти можеш да ги спасиш, Саруман.
Ти бе дълбоко под влиянието на врага.
Значи си дошъл да разузнаеш?
Имам нещо за теб.
Нещо трови сърцето на Средната земя.
Нещо, което ти си пропуснал да видиш.
Но Великото око го е видяло.
Дори сега, то набира мощ.
Ще атакува скоро.
И късна ще е смъртта ви.
Но ти го знаеш, нали, Гандалф?
Не си мислел на сериозно, че този скиталец
ще седне на Гондорския трон!
Този изгнаник, изпълзял от сенките
никога не ще бъде крал!
Гандалф не се свени да пожертва най-близките до себе си.
Онези, за които твърди, че са му скъпи.
Кажи ми, какви сладки думи изрече на полуръста,
преди да го изпратиш към съдбата му?
По път, който води единствено към гибел.
Чух достатъчно!
Застреляй го! Пронижи зловонната му уста!
Не!
Слез долу, Саруман.
И животът ти ще бъде пощаден.
Спести ми жалостта и милостинята си!
Нямам нужда от тях!
Саруман...
Жезълът ти е счупен.
Грима, недей го следва.
Не винаги си бил такъв. Някога ти бе конник от Рохан.
Воин от Рохан...
А какво е Рохан?
Порутена плевня, където разбойници пиянстват
и се валят с кучетата по пода.
Победата при Шлемово усое не е твоя...
Теоден Коневладетелю!
Ти си едно недоносче на велики родители.
Грима...
Ела.
Освободи се от него.
Да се освободи?! Никога няма да е свободен.
Не.
Кротувай, псе!
Саруман!
Ти бе дълбоко под покрова на врага.
Кажи ни какво знаеш.
Изтегли войската си...
И аз ще ти кажа къде ще бъде решена съдбата ви.
Няма да бъда пленник!
Пратете вест на всички наши съюзници.
До всяко свободно кътче на Средната земя.
Врагът напредва срещу нас. Трябва да узнаем къде ще атакува.
Покварата на Саруман...
ще бъде отмита.
Дърветата ще заживеят отново тук.
Млади фиданки... диви дървета.
Пипин.
Да му се не види!
Перегрин Тук.
Това аз ще го взема, момко.
Побързай.
Тази вечер ще почетем тези,
които проляха кръвта си за да защитят тази страна.
Да пием за славната смърт.
Без преструвки, без оливане.
И без отказване.
Значи това е надпиване?
Последният, останал на крака, печели.
Весту Арагорн, хал.
Радвам се за теб. Той е почтен човек.
И двамата сте такива.
Не Теоден от Рохан поведе хората към победата.
Не ми обръщай внимание.
Ти си млада и тази вечер е твоя.
Джуджето ще се въргаля в постелята
с малките, дългобради женички.
Усещам нещо.
Лек гъдел по върховете на пръстите.
Мисля, че ми действа вече.
Нали ви казвах...
Няма да издържи на пиене...
Играта свърши.
Ни на длъж, ни на шир, даже и на важен пир,
няма бира по-добра, няма бира по-добра,
от тази у дома.
Ни в халба, ни в шише, по-вкусно няма питие.
И запомни сега едно, че истинското пиво по закон...
Пипин!
И запомни сега едно, че истинското пиво по закон
се пие само в "Зеления дракон"!
Някакви новини от Фродо?
Ни вест, ни кост. Нищо.
Имаме време.
С всеки изминал ден той се доближава до Мордор.
Сигурни ли сме в това?
Какво ти казва сърцето?
Че Фродо е жив.
Да.
Да, жив е.
Рисковано е. Крадци...
Те ни го отнеха. Убий ги.
Убий ги и двамата.
Не! - Тихо!
Не искаш да ги събудиш, нали?
Но те знаят. Знаят.
Подозират ни.
Какво виждам, любими?
Да не би Смеагол да е разколебан?
Не. Не съм. Никога.
Смеагол мрази лошите хобити.
Смеагол иска да ги види...
мъртви.
Така и ще стане.
Смеагол го е правил веднъж. Ще се справи отново.
Наше е... наше!
Трябва да си върнем Безценното.
Търпение. Търпение, любими.
Първо трябва да ги заведем при Нея.
Ще ги заведем по стълбите...
Да. По стълбите и после?
Изкачват се по склона...
и ето ги в пещерата.
Влязат ли там,
излизане няма.
Тя винаги е гладна.
Винаги има нужда...
да се храни.
Яде само мършави орки.
А те не са много вкусни, нали, безценни?
Не. Изобщо не са.
Обича свежо месо.
Хобитско месо. Щом изхвърли кокалите
и дрехите, тогава ще го намерим.
И ще го вземем за мен!
За нас. - Да, за нас.
Безценното ще бъде наше,
щом хобитите са мъртви.
Малък предател!
Господарю! - Не! Остави го на мира!
Чух го с ушите си. Иска да ни убие.
Никога! Смеагол не би наранил дори муха.
Този дебел хобит мрази Смеагол
и казва лъжи на Господаря.
Нещастен лилипут!
Сам!
Без него сме загубени. - Не ми пука!
Няма да стоя и да чакам да ни убие. - Няма да го отпратя.
Не го виждаш, нали? Той е проклет.
Не можем да се справим сами. Не и без водач.
Искам да си с мен.
Аз съм с вас, господин Фродо.
Знам, Сам, знам.
Довери ми се. Ела, Смеагол.
Кое време е?
Още не се е зазорило.
Сънувах, че видях огромна вълна.
Настъпваща по земите и през хълмовете.
Аз стоях пред нея.
Възправи се като мрачна бездна пред краката ми.
Светлина грейна зад мен, но не можех да помръдна.
Можех само да стоя и чакам.
Нощта променя мислите.
Спи, Еовин. Спи.
Звездите бледнеят.
Нещо се надига от изток.
Неспяща злоба.
Окото на врага се раздвижи.
Какво правиш?
Пипин.
Пипин, полудя ли?
Само искам да го погледна.
Само още веднъж. - Върни го.
Пипин.
Недей.
Пипин.
Тук е.
Виждам те.
Пипин.
Помощ! Гандалф!
Помогнете му.
Глупако Тук!
Погледни ме.
Гандалф, прости ми.
Погледни ме. Какво видя?
Дърво.
Имаше бяло дърво в каменен двор.
Беше мъртво.
Града гореше. - Минас Тирит.
Това ли видя?
Видях...
Видях него.
Чувах гласът му в главата си.
Какво ти каза? Говори!
Попита ме как се казвам, но не му отговорих.
Заболя ме!
Какво му каза за Фродо и пръстена?
Няма лъжа в очите на Пипин.
Глупавичък е,
но е честен глупак.
Нищо не е казал на Саурон за Фродо и пръстена.
За щастие, благодарение на тази случка,
Пипин е видял в Палантира планът на врага.
Саурон се готви да нападне Минас Тирит.
След поражението му при Шлемово Усое,
врагът е разбрал, че наследникът на Елендил е жив
и хората не са толкова слаби, колкото си мисли.
Имат куража и силата да го предизвикат.
Саурон се страхува от това.
Не би допуснал хората от Средната Земя да се обединят.
Ще изравни Минас Тирит със земята,
преди да види крал да седне на трона на Хората.
Ако Сигналните клади на Гондор загорят,
Рохан трябва да е готов за война.
Кажи ми...
защо да помагам на тези,
които не помогнаха нас?
Какво дължим на Гондор?
Аз ще отида.
Не! - Трябва да са предупредени.
Ще бъдат.
Ще отидеш до Минас Тирит по друг път.
Следвай реката и търси черните кораби.
Разбери едно.
Ще се случат неща, които са необратими.
Аз ще отида в Минас Тирит.
Но няма да съм сам.
От всички любопитни хобити, ти Перегрин Тук, си най-лошият.
По-бързо.
Къде отиваме? - Защо погледна?
Защо винаги си пъхаш носа навсякъде?
Не мога да се спра. - Никога не можеш.
Съжалявам.
Няма да се повтори.
Ти май не разбираш.
Врагът мисли, че пръстена е у теб и ще те търси, Пип.
Трябва да те измъкнат оттук.
И ти ще дойдеш с мен?
Мери? - Хайде.
Колко далеч е Минас Тирит?
Три дни езда през владенията на Назгулите.
Моли се да не срещнем някой.
Ето. Нещо за из път.
Последният ти Дългодолски лист?
Запазих го за теб.
Много пушиш, Пипин.
Но ние скоро ще се видим.
Нали? - Не зная.
Не зная какво ще се случи.
Хайде, Сенкогрив. Покажи бързината си.
Мери.
Винаги ме е следвал.
Където и да ида.
Още от малки деца.
Винаги го забърквах в неприятности.
Но всякога бях до него за да го измъкна.
А сега го няма.
Като Фродо.
И Сам.
Едно нещо научих за хобитите.
Те са най-храбрите малки същества.
Той е от безразсъдно смел. Нали е Тук.
Водете я през сигурни пътеки.
Корабите отпътуват от Сивите заливи.
Ще я преведат през морето.
Последното пътуване на Арвен Ундомиел.
Тук няма нищо за теб.
Само смърт.
Лейди Арвен.
Не бива да се бавим.
Милейди.
Кажи ми какво видя? - Арвен.
Притежаваш дарбата да виждаш бъдещето.
Какво видя?
Надникнах в бъдещето ти и видях смърт.
Но си видял и живот.
Видял си дете. Видял си сина ми.
Това бъдеще почти е изчезнало.
Но не е изгубено.
Нищо не е сигурно.
Някои неща са сигурни.
Ако го оставя сега, ще съжалявам завинаги.
Време е.
Ще лумне пак пламък изгаснал,
над сянката - лъч засиял,
строшеният меч ще зарасне,
сваленият пак ще е крал.
Изкови отново меча.
Татко.
Ръцете ти са студени.
Животворните сили на Елдар те напускат.
Това беше моят избор.
Татко, въпреки волята ти,
вече няма кораб, който да стопли ръцете ми.
Току-що преминахме границата на Гондор.
Минас Тирит.
Град на крале.
Това е дървото. Гандалф!
Да. Бялото дърво на Гондор. Дървото на кралете.
Лорд Денетор обаче не е крал,
наместник е, пазител на трона.
Лорд Денетор е баща на Боримир.
Неразумно е да прекрачваме прага му с новината,
че любимият му син е мъртъв.
Не споменавай за Фродо, нито за пръстена.
За Арагорн изобщо.
Всъщност, по-добре не говори, Перегрин Тук.
Привет на теб, Денетор, син на Ектелион.
Владетел и Наместник на Гондор.
Дойдох да донеса съвет и вест в този мрачен час.
Надявам се, че си дошъл да ми обясниш това.
Може би си дошъл, за да ми обясниш
защо синът ми е мъртъв.
Боромир умря, за да ни спаси. Мен и спътниците ми.
Да ни защити от безброй врагове. - Пипин.
Каквото ми е по силите, предлагам го в отплата.
В отплата за смъртта му.
Тогава това е първата ми заповед.
Кажи ми как ти се измъкна, а моя син не успя?
Най-могъщ сред мъжете бе той.
И най-могъщият би паднал от една стрела.
А Боромир бе пронизан от много.
Ставай.
Господарю,
ще дойде времето да оплачем Боримир,
но не е сега.
Задава се война.
Врагът е на прага ти вече.
Все още си пазителят на този град.
Къде е армията на Гондор?
Все още имаш приятели. Няма да си сам в тази борба.
Прати сигнал на Теоден, крал на Рохан.
Запали Сигналните клади.
Мислиш, че си мъдър, Митрандир?
Твоята надежда е просто невежество.
Та нима си мислил за слепи очите на Бялата кула?
Видял съм повече, отколкото знаеш ти.
С лявата ръка ще ме използваш като щит против Мордор,
а с дясната ще ме свалиш от трона.
Знам кой язди редом до Теоден Рохански.
О, да.
До ушите ми стигна вестта за този Арагорн,
син на Араторн и още сега ти казвам:
Не ще се преклоня пред Скиталец от Севера,
потомък на парцалив род,
отдавна изгубил величие и достойнство.
Нямаш право да отричаш завръщането на краля,
наместнико.
Трона на Гондор е мой! И никому друг.
Ела.
Поболял се е от нездраво славолюбие.
Дори тъгата си за наметало ползва.
Хиляди години градът е устоял.
Сега ще падне заради един безумец.
А Дървото на Кралете никога не ще разцъфне.
Защо все още го пазят? - Пазят го, защото таят надежда.
Надежда, че ще разцъфне, щом един ден Кралят се завърне.
И градът ще възвърне прежния си блясък.
От пепелта ще се въздигне.
Старото пророчество от Запада бе забравено.
Кралските гробници са по-уютни от домовете тук.
А имената на предците им са по-скъпи от синовете.
Бездетни господари линеят в древни зали
или във високи кули, питайки за отговорите звездите.
Така народът на Гондор крее.
Родът на Кралете е изсъхнал.
И Бялото дърво със него.
Тронът на Гондор е оставен в ръцете на непочтен и слаб човек.
Мордор...
Да. Там е той.
Този град винаги е вехнел в неговата сянка.
Буря наближава.
Това не са облаци от този свят.
Дело на Саурон са. Той бълва кълба от дим.
Орките от Мордор не знаят що е дневна светлина.
Затуй закрива слънцето, та да улесни похода им към войната.
Щом сянката на Мордор ни достигне...
ще се започне.
Е, Минас Тирит...
Много впечатляващо.
Е, накъде тръгваме сега? - Твърде късно е, Перегрин.
Не ще напуснем този град.
Помощ трябва да ни дойде.
Трябва да е време за чай вече.
Поне в приятните места е тъй.
Не сме на приятно място.
Г-н Фродо?
Какво има?
Просто чувство.
Не мисля, че ще се завърна.
Разбира се, че ще се върнете.
Това са просто печални мисли.
Ще идем дотам и обратно.
Също като г-н Билбо.
Ще видите.
Мисля, че тези земи някога са били на Гондор.
Много отдавна.
Когато е имало крал.
Г-н Фродо! Вижте!
Кралят отново има корона.
Хайде, хобити. Не трябва да спираме, оттук.
Предполагам, че това е само церемониална вещ.
Не очаква да се бия.
Нали?
Една от задачите на слугата,
е да прави каквото му наредят, Перегрин Тук.
"Пазителят на Цитаделата".
Вече няма звезди.
Време ли е вече?
Да.
Толкова е тихо.
Затишието преди бурята.
Не искам да се бия,
но да стоя на ръба и да не мога да избягам е по-лошо.
Има ли някаква надежда за Фродо и Сам?
Никога не е имало голяма надежда.
Просто надеждата на един глупак.
Врагът ни е готов.
Силите му са събрани.
Не само орки, но и хора.
Легиони Харадрими от Юга.
Кораби от Умбap по море.
Всички ще се отзоват на Мордор.
Това ще бъде краят на Гондор, и той го знае.
Тук ударът ще бъде най-силен.
Ако превземат реката и Осгилиат падне,
последната защита на града ще изчезне.
Но си имаме Бял Магьосник,
който струва повече от тях.
Гандалф.
Саурон ще пусне най-опасния си слуга.
Той ще поведе армиите му във войната.
За него казват,
че никой простосмъртен мъж не може да го убие.
Кралят-магьосник на Ангмар.
Ти си го срещал и преди.
Промуши Фродо при Aмон Сул.
Повелителят на Назгулите.
Най-опасният от деветте.
Минас Моргул е бърлогата му.
Мъртвият град.
Ужасно място.
Пълно с врагове.
Бързо. Ще ни видят.
Винаги гледат.
Ела насам. Виж.
Открихме го.
Пътят към Мордор.
Тайната стълба.
Катерете се.
Не, г-н Фродо! - Не натам!
Викат ме.
Усещам острието му.
Времето настъпи.
Най-великата битка на времето ни.
Побързайте, хобити. Трябва да се катерим.
Дъската е подредена.
Фигурите се раздвижиха.
Нагоре, нагоре по стълбата вървим.
И после в пещерата...
Какво има в пещерата?
Я ме чуй! И слушай добре.
Ако нещо му се случи, лично с мен ще се разправяш.
Само да си смръкнал, или косъм да видя по гърба си,
край.
Край с лигавата гадина.
Свършено е с теб.
Разбра ли? Наблюдавам те.
За какво говорехте?
Нищо. Просто се изяснявахме.
Бързо, Перегрин Тук, имам задача за теб.
Възможност да докажеш на какво си способен.
Не ме разочаровай.
Доста спокойно е отвъд реката.
Орките са се спотаили.
Гарнизонът им се е изнесъл.
Изпратихме разузнавачи на север.
Ако орките атакуват оттам, ще сме предупредени.
Тихо.
Убий го!
Не атакуват от север.
Бързо към реката.
По-бързо.
Вадете мечовете!
Амон Дин...
Кладите, кладите на Амон Дин! Запалени са!
Свещицата надежда пламна.
Сигналните клади на Минас Тирит горят!
Гондор моли за помощ.
И Рохан ще се отзове.
Приготви Рохиримите.
Съберете армията, всички налични мъже.
Имаш два дни.
На третия тръгваме към Гондор.
На война!
Гамлинг, обиколи владенията
и събери всеки здрав мъж.
С нас ли идваш? - Само заради компанията.
Традиция е жените да придружават мъжете.
Хората намериха капитана си.
Ще те следват в бой, дори до смърт.
Ти ни даде надежда.
Извинете ме.
Аз имам меч. Моля, приемете го.
Предлагам своите услуги, кралю Теоден.
И аз с радост ги приемам.
Ти ще бъдеш Мериадок, оръженосец на Рохан.
Конници... Виж ги само!
Иска ми се да командвах легион от джуджета.
Напълно въоръжени и страховити.
Войската ти няма нужда да търси войната.
Опасявам се, че тя вече е достигнала земите ви.
Значи, пред стените на Минас Тирит
ще се решат съдбините на нашата епоха.
Настъпи часа, Рохански ездачи.
Сега е момента да изпълните клетвите си,
които сте дали пред господаря и земята си!
Не можем да ги удържим. Града е загубен.
Кажи на хората, че се прибираме в Минас Тирит.
Назгули!
Оттегляме се!
Всички към Минас Тирит!
Оттегли се.
Ерата на Хората приключи.
Дойде времето на орките.
Бягайте!
Белият конник.
Митрандир!
Пречупиха ни. Превзеха моста и западния бряг.
Орките преминават реката.
Както предвиди лорд Денетор.
Отдавна беше видял съдбата ни.
Видял, но нищо не направил.
Фарамир.
Не за първи път се изправяш срещу полуръст?
Не.
Видял си Фродо и Сам?
Къде? Кога?
В Итилиен, преди около два дни.
Гандалф, поеха към Моргул.
Ще преминат Кирит Унгол.
Какво значи това? Какво има?
Фарамир, разкажи ми всичко.
Така ли служиш на града си?
Да го доведеш до пълно разрушение!
Направих, каквото сметнах за правилно.
Сметнал за правилно?
Изпратил си Пръстена на силата в Мордор!
В ръцете на безобиден полуръст!
Трябваше да е донесен в Цитаделата за да бъде пазен на сигурно.
В мрачните и тъмни подземия.
Да не бъде използван...
Освен в крайна нужда.
Аз не бих използвал пръстена.
Дори Минас Тирит да падаше, той не би го спасил.
Желал ли си да бъдеш царствен и благороден като старите крале?
Боромир щеше да си спомни за поръката на баща си.
Той би ми донесъл дар, достоен за крале.
Боромир не би донесъл пръстена.
Той би се изкушил и щеше да попадне във властта...
Нищо не знаеш за това! - Той би го запазил за себе си!
Ако се бе завърнал, нямаше да познаеш сина си.
Боромир ми бе верен!
Не като теб, магьосническа подлога!
Татко?
Сине мой!
Остави ме!
Внимателно, господарю! Високо. Много стъпала.
Много е опасно на стълбите.
Ела, господарю.
Ела при Смеагол.
Господин Фродо. Назад!
Не го пипай!
Защо мрази бедния Смеагол?
Какво Смеагол му е сторил?
Господарю?
Господарят носи голям товар.
Смеагол знае, що за товар е това.
Дебелият не знае.
Смеагол помага на господаря.
Той го иска. Иска го...
Смеагол го вижда в очите му.
Много скоро и ти ще разбереш. Ще видиш.
Дебелият иска да ти го отнеме.
Пратете всички легиони.
Не спирайте атаката, докато града не бъде превзет.
Изколете всички.
А магьосника?
Ще го пречупя.
Къде са конниците на Теоден?
Ще дойде ли армията на Рохан?
Митрандир?
Куражът е най-добрата защита, която имате в момента.
Какво си въобразяваше, Перегрин Тук?
Как може да служи един хобит на такъв велик владетел на хората?
Браво на теб.
Благородството не трябва да се отминава с лека ръка.
Зачислен си към стражите на кулата.
Мислех, че няма да намерят доспехи, които да ми станат.
Някога принадлежаха на едно момче.
Глупаво момче, което пропиляваше часове
да се бори с дракони, вместо да заляга над уроците си.
Били са твои!
Да, мои бяха. Баща ми ги направи за мен.
Е, по-висок съм, отколкото си бил ти тогава...
Но пък аз няма да расна вече, освен на ширина.
На мен също не ми бе по мярка.
Боромир бе роден за войн.
Толкова си приличаха с баща ми.
Горд.
Твърдоглав също...
Но и силен.
Аз мисля, че ти също имаш сила. Но различна.
И един ден баща ти ще я види.
Заклевам се тук във вярна служба на Гондор,
в мир и война, в живота и смъртта...
От...
От този час, додето
Владетелят ми върне дадената дума
или смъртта ме вземе.
И не ще забравя
да възнаградя онова, що получа.
Верността с любов.
Храбростта с чест.
Измяната с мъст.
И все пак, не бива току-така да изоставяме укрепленията.
Укрепления, тъй дълго защитавани от брат ти.
Какво искаш да направя? - Да не даваме реката и Пеленор.
Трябва да си върнем Осгилиат. - Осгилиат е превзет.
Войната налага рискове.
Има ли капитан тук, който все още се подчинява на господаря си?
Иска ти се да бяхме разменили местата си.
Аз да съм мъртъв, а Боримир жив.
Да. Иска ми се.
Щом те лишиха от Боромир,
аз ще отида да сторя каквото мога вместо него.
Но не мисли зле за мен. Ще се върна, татко!
Ще зависи от завръщането ти.
Какво си намислил? Промъкваш се, а?
Промъквам?
Мил дебел хобит.
Смеагол ги води по тайни пътища, които никой друг не би открил,
а те му казват, че се промъквал?
Промъквал?
Много мили приятели. О, да, безценни, много мили.
Добре.
Просто ме стресна. А какво правеше?
Промъквах се.
Добре. Мисли каквото искаш!
Съжалявам, че ви будя, господин Фродо,
но трябва да продължаваме.
Още е тъмно. - Тук винаги е тъмно.
Няма го.
Елфическият хляб. - Какво?
Само това ни беше останало.
Той го е взел. Ти си го сторил.
Смеагол? Не...
Смеагол мрази гаден хляб.
Лъжлив плъх. Какво направи с него?!
Той не го яде. Не може да го е взел.
Вижте. Какво е това?
Имаше трохи по него. Той го е взел!
Виждал съм го.
Винаги се тъпче, докато господаря не го гледа.
Мръсен лъжец! Двуглава змия!
Сам!
Ще го убия! - Сам! Не!
Съжалявам. Не исках да стигам дотам.
Просто се ядосах. Трябва ви почивка.
Добре съм. - Не. Не сте добре.
Уморен сте. И този Ам-Гъл...
Това проклето място. И онова нещо на врата ви.
Мога да помогна и да го понося малко.
Понося за малко.
Да си поделим тежестта.
Назад! - Не искам да го задържа!
Искам само да помогна.
Виждаш ли, иска го за себе си.
Млъквай, ти... Махай се!
Не, Сам, ти си бил!
Съжалявам, Сам.
Но той е лъжец. Настройва ви против мен!
Не можеш да ми помогнеш вече.
Не го мислите.
Прибирай се в къщи.
Фарамир! Фарамир!
Волята на баща ти е породена от лудост.
Не бързай да жертваш живота си от обида.
Това е моят живот, не твоя.
Това е градът на наследниците на Нуменор.
Радвам се, че мога да отдам живота си за да защитя красотата,
мъдростта и паметта им.
Баща ти те обича, Фарамир.
И ще си го спомни преди края.
Можеш ли да пееш, хобите?
Ами... да.
По нашият край смятат, че пея доста добре.
Но ние не знаем песни за тронни зали
и тежки времена.
Защо пък да не подхождат такива песни на моите зали?
Хайде. Изпей ми нещо.
Зад нас-домът, светът отпред,
пътеки мамят ни отвред,
сред мрака да ни поведат,
дорде звездите заблестят.
Мрак, мъгли и нощен хлад,
Всичко чезне,
топи се като...
сняг!
Колко са? - Водя 500 от запад.
Имаме още 300 от североизток.
А конниците от Снежната граница? - Не дойдоха, господарю.
Шест хиляди бойци.
Половината на това, което очаквах.
Шест хиляди няма да са достатъчно за армията на Мордор.
Ще дойдат още.
Всеки изгубен час намалява отбраната на Гондор.
По изгрев трябва да тръгваме.
Конете са неспокойни, а мъжете тихи.
Притеснени са от сенките на планината.
Този проход, накъде води?
Пътят на Мъртвите, Вратата на Тъмната Клисура.
Никой от живите, влезнал там, не се е върнал.
Тази планина е зла.
Арагорн.
Да намерим храна.
Ето. Истински оръженосец от Рохан.
Съжалявам. Не е толкова опасно.
Дори не е остро.
Не е добре. Няма да убиеш много орки с тъпо острие.
Хайде.
Към оръжейната. Върви.
Не го окуражавай.
А ти не трябва да се съмняваш в него.
Не се съмнявам в сърцето му, само в дължината на ръцете му.
Защо да оставяме Мери?
Бори се за същата кауза като теб.
Защо да не може да се бие за тези, които обича?
Малко знаеш за този хобит във битка.
Когато страхът го обземе,
кървищата и ужасът от битката стегнат хватката си,
мислиш ли, че ще устои?
Той ще побегне.
И ще има право.
Войната е призвание за мъже, Еовин.
Избирам живота на смъртните.
Иска ми се да те бях видяла
за последен път.
Сър?
Крал Теоден ви очаква.
Оставям ви.
Господарю Елронд.
Идвам заради някого, когото обичам.
Арвен умира.
Няма да надживее злото, което идва от Мордор.
Нейната звезда гасне.
Колкото по-силен става Саурон, толкова по-слаба е тя.
Животът на Арвен сега зависи от съдбата на пръстена.
Сянката е надвиснала, Арагорн.
Краят наближава.
Няма да е нашият край, а неговия.
Поемаш към война, но не и към победа.
Армията на Саурон е по-многобройна от тази в Минас Тирит.
Не знаеш за силата, която ще атакува по вода.
Цяла флотилия Корсари пристига от изток.
Ще бъдат в града до два дни. По-многобройни са от вас.
Имаш нужда от повече хора. - Няма повече.
Има. Онези, що се крият в планината.
Убийци! Предатели!
Да ги извикам да се бият за мен?
Те не вярват и не слушат никого.
Ще послушат краля на Гондор.
Андурил! Пламъка на Запада. Изкован от парчетата на Нарсил.
Саурон не е забравил меча на Елендил.
Острието, което е било счупено, ще се завърне в Минас Тирит.
Човек, който овладее мощта на този меч,
ще призове армия по-смъртоносна от всяка друга на земята.
Дойде времето, Скиталецо, да покажеш за какво си роден.
Отиди при Мъртвите.
Уnen i-Estel Edain. Давам надежда за хората.
У-chebin estel anim. Но за себе си не оставям.
Какво правиш? Чака ни война. Не можеш да оставиш хората.
Не можеш да изоставиш хората.
Еовин. - Имаме нужда от теб.
Защо дойде?
Нима не знаеш?
Любовта ти е просто към сянката на един глупак.
Не мога да ти дам това, което търсиш.
Искам да се радвам на усмивката ти, още щом те зърнах.
Къде мислиш, че отиваш? - Не и този път.
Този път ще останеш, Гимли.
Не си ли чувал за ината на джуджетата?
Ще трябва да се примириш. Идваме с теб, друже.
Къде отиват?
Не разбирам.
Лорд Арагорн! - Защо напуска бойното поле?
Защото няма надежда. - Тръгва, защото така трябва.
Прекалено малко сме.
Не можем да победим армията на Мордор.
Така е. Не можем.
Но ще поведем мъжете в битка въпреки това.
Оставил съм заповеди.
Ти ще управляваш, додето ме няма.
Заеми моето място в Златния Дворец.
Управлявай мъдро, Едорас.
Ако битката го пощади.
Какъв друг дълг ще повелите, господарю?
Дълг?
Не.
Искам отново да се смееш.
Не жали тези, на които дните им са преброени.
Ти ще преживееш да видиш новото време.
Няма да има тъга.
Що за армия би седяла на такова място?
Прокълнатите.
През Мрачните времена Планинците дали клетва
на последният крал на Гондор.
Заклели се да са му съюзник, да се бият за него.
Но когато времето дошло...
когато Гондор се нуждаел от тях,
те побягнали.
Укрили се в тайни планински области.
Затова Исилдур ги проклел.
Да не намерят покой, докато не изпълнят своята клетва.
Кой ще ги призове от сивият мрак?
Тях, Забравените.
Наследника, пред когото да изпълнят клетвите си.
От север той ще дойде, неволя ще го тласка.
Ще премине вратата по Пътя на Мъртвите.
Кръвта ми се смразява.
Пътят е затворен.
Направили са го тези, които са мъртви и мъртви го пазят.
Пътят е затворен.
Брего!
Не ме страх от смъртта.
Това е нечувано.
Елф да влезе под земята,
а джудже да не смее!
Ще ме спукат от подигравки.
Трябва да препускаме. Пътят е дълъг.
Като пристигнем, трябва да имаме сили да се бием.
Това не е войната на младите хобити, господарю Мериадок.
Всичките ми приятели потеглиха на война.
Срамота ще е да остана назад.
Пътят е три дни в галоп до Минас Тирит.
Никой от хората ми не може да те носи със себе си.
Искам да се бия.
Вече казах.
Язди с мен.
Моята Лейди.
Движете се.
Тръгваме към Гондор.
Какво има?
Какво виждаш?
Виждам сенките на много мъже.
И коне.
Къде?
Ще ни обвият като облаци мъгла.
Стелят се като зимен мраз.
Мъртвите ни следват.
Били са призовани.
Мъртвите? Призовани?
Знаех си.
Много добре, много добре.
Леголас!
Не поглеждай надолу.
Кой навлиза в земите ми?
Някой, който иска да изпълните клетвите си.
Мъртвите не се подчиняват на живите.
Ти ще се подчиниш на мен.
Пътят е затворен.
Изградили са го ония, що са Мъртви.
И Мъртвите го пазят, докато дойде време.
Пътят е затворен.
Сега трябва да умрете.
Призовавам ви да изпълните клетвите си.
Никой освен кралят на Гондор не може да ме командва.
Този меч беше счупен.
И възроден.
Бийте се за нас и ще възвърнете честта си.
Какво ще кажете?
Губим си времето, Арагорн.
Не са имали чест приживе, нямат и като мъртви.
Аз съм наследникът на Исилдур.
Бийте се за мен.
И греховете ви ще бъдат изкупени.
Какво ще кажете?
Имате думата ми!
Бийте се! И аз ще ви освободя от тази жива смърт!
Какво ще кажете?
Покажете се, предатели!
Навън!
Ще се бием!
Отворете портите! Бързо!
Побързайте.
Фарaмир.
Не ми казвайте, че е мъртъв.
Безброй са. Никой не е оцелял.
Страх. Градът е изпълнен с него.
Да успокоим болката им. Пуснете затворниците.
Катапулти.
Синовете ми са мъртви.
Родът ми приключи.
Той е жив.
Мъртъв е!
Има нужда от лекарство, господарю.
Родът ми приключи!
Господарю!
Рохан...
ни изостави.
Теоден ме предаде.
Напуснете постовете си!
Спасявайте се!
Пригответе се за битка!
Всички при стената.
Върнете се на постовете си.
Пратете тези адски същества в бездната.
Стойте по местата си.
Пазете се! - Бързо към по-ниските нива.
Отблъснете ги! Заредете катапултите.
Не мърдайте от местата си. Бийте се!
Не по кулите! Целете троловете!
Убийте троловете!
Спрете ги!
Перегрин Тук!
Връщай се в цитаделата! - Повикаха ни да се бием.
Това не е място за един хобит.
Същински пазител на цитаделата.
Сега се връщай. Отивай.
Връщайте се, безполезна сган!
Вратата не поддава. Прекалено здрава е!
Връщайте се и я сринете из основи!
Нищо не може да я пробие!
Гронд ще я пробие.
Докарайте Вълчата глава!
Гронд! Гронд! Гронд!